34 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



hålor eller bära några stritar. På en annan fläck af samma nipa sågos några dagar 

 därefter båda dessa stekelarter under liknande omständigheter. Af Harpactes sågs 

 där blott ett enda, af Nysson flera exemplar, både hanar och honor. 



Under de följande dagarna träffades Nysson maculatus på ännu fyra, långt från 

 hvarandra belägna platser, dels i sandiga och soliga barrskogsbryn, dels på ett med 

 gles växtlighet bekläd t sandfält. På alla dessa fyra ställen förekom den tillsammans 

 med Harpactes tumidus. Under sådana omständigheter föreföll det sannolikt, att Nysson 

 maculatus skulle vara parasit hos båda dessa med honom jämnstora Harpactes-arter. 

 Det gällde därför att bevaka Nyssons åtgöranden för att om möjligt vinna bekräf- 

 telse på denna förmodan. Följande iakttagelsefall torde i detta af seende vara till- 

 fyllest upplysande. 



1. På en sandig och delvis gräsbevuxen gångstig i ett soligt barrskogsbryn 

 hade några få individer af Harpactes tumidus gräft sina bon, dit de ibland sågos hem- 

 föra stritar, som buros i flykten fram till ingången, där stekeln slog ner på marken 

 för att krafsa bort den stängande sanden. Därvid kunde det ses, att stritarna buros 

 bröst mot bröst, med hufvudet framåt, och fasthöllos med mellanbenen om hufvudets 

 bakkant, under det stekeln hvilade på det främsta och det bortersta benparet. Som 

 vanligt sågs tumidus vid hvarje ny jaktutflykt hastigt krafsa litet sand bakom sig 

 in i hålans mynning, dock ej sällan i så obetydlig mängd, att ingången det oaktadt 

 syntes till hälften öppen. Flera individer af Nysso?i maculatus rörde sig lifligt i de 

 närmaste omgifningarna, dels gående på marken och sökande i alla dess skrymslen, 

 dels flygande kortare sträckor. De tvära och oförmodade flyktkasten göra det ganska 

 ansträngande att för någon längre stund behålla en stekel af så oansenlig storlek i 

 sikte, synnerligast då han ofta kryper in under växternas blad och in i de små gräs- 

 tufvorna för att därifrån osedd, under skydd af det lutande gräset, uppnå andra, 

 närstående och plötsligt åter visa sig på ett helt oväntadt ställe. Några gånger sågs 

 Nysson under sina kringirrande spaningar träffa på ingångarna till Harpactes-boen 

 och intränga däri. Dock stannade den så kort stund därinne, att det knappast 

 kunde förmodas, att den därvid lagt något ägg, hvarför hålorna tillsvidare lämnades 

 orubbade. 



2. Följande dag sågs en Nysson, som länge hade irrat omkring på gångstigen, 

 undersökande markens sprickor och små håligheter, plötsligt stanna vid ingången till 

 en ofullständigt tillsluten tu?nidus-håla med litet uppgräfd sand framför vid basen af 

 en liten grästufva. Efter kortvarig tvekan trängde han ner däri och visade sig först 

 åter efter en half timmes väntan i hålans mynning, krafsande ner sand däri bakom 

 sig, till dess gången var alldeles fylld, hvarefter han begaf sig ut på nya ströftåg. 

 Gången uppgräfdes nu genast och befanns leda till en cell, som innehöll 6 orörliga 

 stritar. Men oaktadt den yttersta försiktighet användes vid framgräfningen, kunde 

 intet ägg upptäckas på någon af dem. I andra celler med innehåll af 6 stritar har 

 jag dock sett Harpactes-ägget fästadt på en af dem utmed benens yttersida och längs 

 täckvingens undre kant, där det vid förstoring är lätt iakttagligt. En cell med 6 

 stritar kan således anses såsom fullt provianterad. I förevarande fall kunde det 

 sålunda vara en möjlighet att Nysson aflägsnat det Harpactes-ägg, som kanske 



