38 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



direkt omsättas i rörelseenergi, ty utan klart solljus mista de all handlingslust. En 

 hög temperatur i mulet väder ersätter icke solljusets inverkan. Detta förklarar också 

 den ofta synnerligen långa väntan, man måste vara beredd att underkasta sig, om 

 man vid hålorna vill af bida ägarnes återkomst från jakten, äfven om omgifningarna 

 tyckas vimla af de djur, som utgöra deras byten. Har man länge bevakat en sådan 

 med sitt byte hvilande Harpactes i hopp att kunna, genom att följa honom med 

 ögonen, få reda på hans bostad, händer det ofta att, då solen skiner fram, han med 

 ett plötsligt flyktkast i helt oväntad riktning förflyttar sig utom synhåll. Befinner 

 han sig redan i närheten af sitt bo, hvilket man kan märka därpå, att han efter 

 korta flygsatser gör ständiga nedslag i omgifningarna kring någon fläck på marken, 

 till hvilken han påtagligen sträfvar att närma »sig, men från hvilken han ständigt 

 åter bortjagas af någon för den oerfarne svårbegriplig anledning, får män åter bereda 

 sig på en rundlig tids väntan. Han förföljes då af någon liten parasitisk tachinid, 

 för hvilken han ej vill förråda läget af sitt bo, ty så snart han närmar sig detta, 

 sväfvar den lilla flugan som en ljusgrå punkt bakom honom, beredd att följa honom 

 in i gången, då han ändtligen beslutat sig för att krypa in. Det är Miltogramma- 

 arterna och deras närmaste släktingar, alla sphegiders värsta fiender, för att undgå 

 hvilka inga försiktighetsåtgärder äro för omständliga. 



Bland de Nysson-individer, som sågos uppehålla sig kring tumidus-hélorna,, träf- 

 fades ej sällan N. dimidiatus, som är så lik maculatus, att man endast genom under- 

 sökning på närmaste håll kan uppdaga skillnaden. Jag är emellertid öfvertygad, att 

 de båda arternas lef nåds vanor äro identiska, fastän de individer, som jag infångade, 

 efter att ha sett dem intränga i tumidus-hkloma, af en tillfällighet råkat allesamman 

 tillhöra den här något individrikare arten maculatus. Om deras förhållande till Har- 

 pactes lunatus kunde jag ej vinna full klarhet, emedan denna art var sällsynt på 

 platsen. Vid anträffandet af ett lunatus-bo hvälfde jag en gång en flaska med en 

 nyss infångad Nysson dimidiatus öfver ingången. Han tycktes ej vara synnerligen 

 angelägen, men gräfde sig dock slutligen in i den tillslutna ingången. Jag återsåg 

 honom sedan ej. Då detta bo tre dagar därefter öppnades, träffades blott en cell, 

 innehållande 12 stritar, 9 nymfer och 3 imagines. Intet ägg, livarken af Harpactes 

 eller Nysson, kunde upptäckas, fastän stritarna undersöktes noggrant. 



Nysson bidcns L. (spinosus Först.). 



Denna art plägar uppgifvas vara den allmännaste af Nysson-arterna. Detta 

 uppgifves af Schmiedeknecht 1 för mellersta Europa. Nielsen 2 säger den vara all- 

 män i Danmark i maj— juni. Aurivillius' 3 använder för Sverige beteckningen allmän 

 endast för denna art. Fastän sedan mer än tio år hvarje sommar sysselsatt med 

 studiet af rofsteklarnas lefnadssätt, har jag först förlidet år (1909) lyckats få se denna 



1 1907, sid. 226. 



2 Danmarks Fauna. Gravehvepse og Gedehamse. 1907, sid. 29. 



3 Svensk Insektfauna. Hymenoptera, Sphegidae. 1904, sid. 118. 



