40 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



ha blifvit kortare och tjockare. Andra anspråk ställas på dessa deras förnämsta 

 orienteringsorgan än hos de själf försörj ande arterna, och ej osannolikt är, att anspråken 

 stegrats. Förtjockningen skulle sålunda betyda en ytförstoring, sannolikt med åtföl- 

 jande ökning af lukt- och känselkolf varnas antal. 



Passaloecus gracilis Curt. 



Kennedy 1 var den förste, som lämnade uppgifter om denna arts bobyggnad. 

 Han fann boen i trästolpar och såg stekeln bära in bladlöss, som buros i munnen. 

 Goureau 2 fann ett bo tillhörande denna art i en liten Rubusgren, som var nedstuc- 

 ken i en blomkruka till stöd för en nejlika. En gång, 5 — 6 cm. djup, var utgnagd 

 i märgen, och nederst i gången funnos 5 celler med skiljeväggar, bestående hvar och 

 en af ett morotsfrö och ett lika stort gruskorn. Borries, 3 som gjort noggranna under- 

 sökningar öfver flera Passoloec ws-arter, fann hos gracilis minst 2, högst 9 celler med 

 skiljeväggar af gruskorn, ofta blandade med jord och stundom litet mossa eller andra 

 växtdelar. I smala gångar bildades skiljeväggarna stundom blott af ett par stora 

 (1 mm.) sandkorn, men i oregelbundna och vida gångar kunna skiljeväggarna bli 4 — 5, 

 ända till 10 mm. tjocka. Då ingen annan stekel, som anlägger sina gångar i trä 

 eller hallonstammar, begagnar grus till skiljeväggar, äro dessa bon lätt igenkännliga. 

 Gruskornen fann Borries sammanklibbade med harts, och i några bon var ingången 

 sluten af en hel vägg af detta ämne. Enligt Borries åsikt är därför användningen 

 af harts i bobyggnaden gemensam för alla Passaloecus-arter. 



Jag fann gracilis sommaren 1910 Aid Rude i Medelpad, där den bodde i torra 

 hallonskott, ur hvilkas märg Coelocrobro cinxius föregående år utgnagt gångar. Dock 

 har jag äfven (slutet af juli) funnit arten själf sysselsatt med att ur lefvande hallon- 

 stammar (2-åriga skott) utgnaga gångar. Jag har äfven funnit den bebo torra Tana- 

 cetfwm-stjälkar från föregående år. Mellanväggarna har jag funnit utgöras till öfver- 

 vägande del af mullkorn, med inblandning af ett och annat litet gruskorn, ofta hvita 

 kvartskorn. Materialet i skiljeväggarna fann jag alltid löst anhopadt, utan spår af 

 harts, fastän boen anträffades vid utkanten af barrskog. Arten tycks sålunda i detta 

 afseende ha afvikande vanor i Sverige. Däremot har jag, såsom nedan meddelas, i 

 ett hallonskott, som var i det närmaste fylldt med celler, funnit röret nära myn- 

 ningen afstängdt med en kådvägg. Detta tycks dock ej vara någon konstant afslut- 

 ning på cellraden i ett bo, ty i flera andra fall, då röret var fylldt med celler 

 till nära mynningen, saknades kådvägg. Såsom jag förut meddelat, 4 har jag där- 

 emot funnit riklig användning af harts i bobyggnaden hos Passaloecus turionum 

 och corniger. 



Såsom exempel på innehållet i cellerna må nedanstående anföras. 



1 1838. 

 s 18f>7. 



3 1897. 



4 1906, sid. 34. 



