42 ADLERZ. LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA TOMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



Alyson Batzeburgi Dahlb. 



Medan Dahlbom, Shenck och andra antogo, att arterna af släktet Alyson skulle 

 lefva parasitiskt hos andra steklar, som bo i sandig mark, såsom Diodontus, ådaga- 

 lade Koiil,' att detta åtminstone ej var fallet med A. fuscatus Panz. (A. bimaculatus 

 Panz.). Han fann denna art gräfva hålor i sand och med mandiblerna inbära små 

 cicadiner af talrika arter och åtskilliga släkten, åtminstone de flesta tillhörande familjen 

 Jassidae. Sedermera har Handlirsch 2 meddelat, att en annan art af släktet, A. tri- 

 color Lep., anträffats bärande en cicadin. Ferton 3 är den förste, som lämnat några 

 uppgifter om släktets enda svenska art, A. Ratzeburgi Dahlb. Han fann den bo 

 koloni vis i en lerbrink vid Alger. Den gräfde 10 — 15 cm. djupa hålor och försåg 

 h varje cell med 2 — 3 imagines af cicadinen Hysteropterum apterum. Stekeln fäster sitt 

 ägg mellan täckvingens kant och benen på en af stritarna, alltså på samma sätt som 

 det likaledes stritsamlande släktet Gorytes. Alyson Batzeburgi uppgifves af Ferton 

 bära sitt byte vid ett ben med mandiblerna, under det stekeln med mellanbenen 

 håller fast striten. 



Denna hos oss sällsynta stekel har jag funnit dels i Östergötland vid Mem, dels 

 i Medelpad i Tuna. Tidigast anträffades den i midten af juni, men sågs sedan i verk- 

 samhet hela sommaren. I Östergötland förekom den i ett sluttande, soligt skogs- 

 bryn utmed en landsväg, där den i lerhaltig sand och mylla gräfde omkring 10 cm. 

 långa gångar, som ändades med en på 5 — 7 cm. djup under markytan belägen cell. 

 Vid val af plats för hålans gräfning vandrade Alyson länge omkring på sina för en 

 rofstekel påfallande långa ben och inträngde här och där i förut befintliga håligheter, 

 särskildt i skydd af något blad eller barr och annat på marken liggande växtaffall. 

 En sågs börja gräfva under ett lager af barr, som fullständigt dolde honom, så att 

 man blott af de öfverliggande barrens rörelser kunde sluta till hans sysselsättning. 

 Äf ven i Medelpad sågs denna stekel med förkärlek, men icke alltid börja gräfva under 

 växtaffallet på marken. På fyndplatsen i Östergötland träffades visserligen åtskilliga 

 exemplar, men så spridda, att man knappast skulle vara berättigad att tala om en 

 koloni. I Medelpad har den alltid blott anträffats enstaka, dels på en liknande loka- 

 litet, som ofvan omtalats, dels på sandiga älfnipor. Sannolikt gräfver den en ny 

 gång för hvarje cell och anlägger sålunda ej flera celler utmed gemensam hufvud- 

 gång, ty ännu vid sommarens slut har den setts gräfva nya gångar, hvilket ej plägar 

 vara fallet med steklar, som anlägga sitt bo enligt Cerceris-typen. Steklarna kommo 

 flygande med sina byten af små stritar. De slogo ej ner direkt vid hålans ingång, 

 utan ett stycke därifrån och buro sedan gående bytet den återstående vägen. Därvid 

 kunde det ses, att stritarna med mandiblerna fasthöllos vid snabeln och buros med 

 ryggen nedåt. Som de därvid släpade på marken, förefaller det mig sannolikt, att 



1 1880, sid. 231. 



2 1887—95. 



3 1901, sid. L04 



