44 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



hemipterer. Sommaren 1910 har jag från början af juli träffat talrika Lindenius- 

 kolonier i trakten kring Vattjom i Medelpad, och resultatet af undersökningarna i 

 åtskilliga bon från denna trakt torde vara af intresse att anföra, då däraf framgår, 

 hurusom från en ursprunglig monofagi kan uppstå först polyfagi och därefter åter 

 monofagi i en annan riktning. 



Boen gräfvas i horisontell mark, helst på tilltrampade, sandiga vägar och gång- 

 stigar. Den uppgräfda sanden bildar en liten hög kring mynningen, som ständigt står 

 öppen, utom då gräfning af nya celler utmed den gemensamma hufvudgången pågår, 

 i hvilket fall mynningen tillfälligt är sandfylld. Detta är alltså ett säkert tecken till 

 att stekeln befinner sig i boet. Hufvudgången går vanligen mer eller mindre lodrätt 

 3 — 6 cm. och böjer därefter af åt ena sidan och något nedåt på en sträcka af om- 

 kring 10 cm. Utefter och kring denna i mer eller mindre horisontell riktning gående 

 del af hufvudgången äro cellerna ordnade så, att de ligga på ett djup af 5 — 10 cm. 

 under markens yta. Deras ursprungliga samband med den gemensamma hufvud- 

 gången kan ej skönjas, enär bigångarna fyllas med sand, så snart cellen blifvit fullt 

 provianterad, såsom förhållandet plägar vara i bon af denna typ. Vid ruskigt väder 

 och under nätterna sitter honan i gången, vanligen med hufvudet nära mynningen. 

 Där tillåter hon sig också en hvila midt under dagen, hvarvid hanarna ofta ses för- 

 söka intränga, men bortdrifvas. Då honan kommer hem med bytet, flyger hon direkt 

 till hålans mynning och kryper mycket brådskande ned däri. För att kunna hinna 

 se, huru bytet bäres, bör man under honans frånvaro täppa öppningen, t. ex. med 

 sand. Då hon för att undanrödja hindret slår ner på marken, ser man, att hon, 

 liksom crabroninerna i allmänhet, med mellanbenen omfattar rofvet och håller det 

 tryckt intill bröstet, medan hon går på främsta och bortersta benparen. Agget fästas 

 med ena polen vid strupen på något af foderdjuren och står med sin fria ända ut åt 

 sidan, antingen vinkelrätt eller något snedt bakåt. Det är drygt 2 mm. långt, smalt, 

 hvitt och något krökt. De inlagda hemiptererna, särskildt de större, visa ofta lifs- 

 tecken i rörelser af antenner och ben. De ligga alla med hufvudena vända åt samma 

 håll, packade ofvanpä hvarandra. De utgöras alla af capsider, både nymfer och 

 imagines. Flertalet äro smala, gröna och torde tillhöra släktet Miris och detta när- 

 stående släkten. 



Nedan äro cellerna upptagna i den ordning de i de särskilda boen anträffades, 

 hvilket i allmänhet sammanfaller med deras ålder, nämligen så att de med lågt ord- 

 ningsnummer betecknade cellerna äro de yngsta. 



I en ganska talrik koloni, som bebodde en sandig gångstig på öfre kanten af 

 Ljungans nipa vid Rude by i Medelpad, undersöktes följande bon. 



1. cell 1: ännu öppen cell, i h vilken stekeln själf befann sig, och i hvilken han 



inburit 5 hemipterer och 1 fluga. 



Detta bo var tydligen nygräfdt och innehöll endast denna cell. 



2. cell 1: öppen cell: 2 hemipterer, 1 fluga. 



2: sluten cell: 11 , 1 » ; stekelns ägg på en hemipter. 



» 3 : » »11 >> ,1» » » » » » 



