46 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMP1LIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



längre söderut, i Östergötland, fångade den uteslutande hemipterer, och samma är 

 förhållandet i Danmark och Holland. I ofvan beskrifna bon, där både hemipterer 

 och flugor insamlats, fästes ägget ständigt på någon af hemiptererna. Dessa voro 

 också vida öfvervägande i antal. I det följande omtalas äfven andra crabroniner, 

 som samla såväl dipterer som hemipterer, nämligen Coelocrabro cinxius och Crossocerus 

 anxius. I den förres celler träffas dipterer i vida öfvervägande antal, och när rof 

 af båda ordningarna förekomma i samma cell, är det, i motsats till förhållandet hos 

 Lindenius, en dipter, åt hvilken ägget anförtros. Att döma af att dipterer äro det 

 ojämförligt vanligaste bytet för steklar af crabroninernas underfamilj förefaller det 

 sannolikt, att den Lindenius-koloni, som i Sundsvallstrakten uteslutande ägnade sig 

 åt dipterjakt, renast visade släktets ursprungliga vanor. De i andra delar af land- 

 skapet förekommande polyfaga kolonierna visade denna fäderneärfda vana starkt 

 undanträngd af den, såsom det tycks, söderifrån kommande nymodiga seden att samla 

 hemipterer. I Östergötland åter och ännu längre söderut har denna sed så tagit 

 öfverhand, att arten åter är monofog. Då denna stekel träffas ända uppe i Lappland, 

 vore det af intresse att få utrönt, om den möjligen öfverallt i nordligare trakter 

 samlar uteslutande eller åtminstone öfvervägande dipterer, liksom L. Panzeri (enl. 

 Kohl, 1880). 



Coelocrabro carbonarius Dahlb. 



Denna till lefnadssättet hittills okända art sågs från midten af juni rätt ofta 

 på tallstubbar i Tuna i Medelpad. Den bebodde gamla larvgångar i stubbarna och 

 sågs med 4 — 5 minuters mellantid komma hemflygande med sitt rof af små flugor, 

 som jagades på gråalbuskarna i närheten. Då stekeln med sitt byte slog ner strax 

 vid ingången till sitt bo, kunde det ses, hurusom han fasthöll flugan med mellanbenen, 

 möjligen också delvis med bakbenen, medan däremot såväl framben som käkar och 

 gadd voro fria. Äfven i Östergötland vid Mem träffades arten i juni och bebodde 

 äfven där tallstubbar. Dess rof utgjordes äfven där af små flugor. 



Från undersökningen af boen förtjänar följande att anföras: 



1. 2I /c sågs en carbonarius sysselsatt med att stänga ingången till sitt bo i en 

 tallstubbe med små barksmulor, som hämtades från närbelägna hål i barken och 

 packades in med spetsen af bakkroppen. Då gången öppnades, befanns den leda 

 genom barken och in i den ytliga, tämligen fasta veden till en längd af 55 mm. 

 Ytterst var gången fylld af löst packade barksmulor till en längd af 25 mm. Där- 

 efter följde ett tomrum af omkring 10 mm., hvarefter vidtog ett nytt lager af packade 

 barksmulor pä en sträcka af omkring 7 mm. Genom detta lager af stängdes gångens 

 inre ända såsom en cell, i hvilken funnos 17 små orörliga flugor. På en af de utanför 

 midten af samlingen belägna var stekelns ägg fästadt med sin ena ända vid flugans 

 strupe, medan den andra, fria ändan sträckte sig snedt öfver bröstet och under ena 

 vingen, som på denna sida var utspärrad (jfr C. cinxius). 



2. Efter en lång regnperiod inträffade 3 /" åter solsken, åtföljdt af en stegrad 

 liflighet i insektvärlden. En carbonarius sågs krypa in i ett hål i en trädrot. Han 



