60 ADLERZ, LEFNADSFÖRHALLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



särskildt är fallet med pygidialfältet, framgår af dess användning, h vilken är af den 

 beskaffenhet, att man knappast kan sluta sig till den utan att ha fått tillfälle att 

 bevittna den. 



Pygidialfältet användes af honorna till i sand eller trä boende sphegider såsom 

 ett redskap att vid stängningen af deras celler och gångar omsorgsfullt packa den 

 sand eller de trä- och barksmulor, som förut med framfötterna krafsats in i ingången 

 till dessa håligheter. Denna packning äger rum medels tätt upprepade slag med 

 abdomens spets, livars pygidialfält därvid hålles nedåtriktadt och verkar som en 

 stamp. Man kan häraf inse, att den gröfre skulpturen på dess yta, möjligen äfven de 

 korta borsten, men framförallt de upphöjda sidokanterna hindra det packade materialet 

 att vid slagen med abdomens spets glida åt sidorna. Naturligtvis framgår också 

 omedelbart betydelsen af en tjockare kitinbeläggning på en kroppsdel, som sålunda 

 är utsatt för långvarig och ofta upprepad nötning. 



Packningen har naturligtvis till ändamål att försvåra tillträdet för parasiter, 

 men äfven, synnerligast när det gäller grunda hålor, att bibehålla den nödiga fuk- 

 tighetsgraden, så att det för torka synnerligen ömtåliga stekelägget ej skall lida skada. 

 Huru nödvändigt detta är, har jag ofta till min skada fått erfara, till dess jag funnit 

 den under Pompilus campestris n:o 10 omtalade förvaringsmetoden. 



Det ligger i sakens natur, att den förrättning, livarom här är fråga, i de flesta 

 fall undandrager sig iakttagelse, enär den försiggår i de mörka gångarna, vare sig i 

 jorden eller i träet. Men undantagsvis kan man få tillfälle att bevittna den, fram- 

 förallt vid stängningen af gångens mynning i dagytan, och jag har vid så många 

 tillfällen iakttagit den hos sphegider af olika underfamiljer, oftast hos pemphredoniner 

 och crabroniner, att något tvifvel ej kan råda om att pygidialfältets betydelse är den 

 ofvan angifna. Ett mera indirekt bevis för samma sak är, att man hos steklar, som 

 nyss afslutat stängningen af en cell, oftast finner pygidialfältet belagdt med det 

 packade materialet, sand, lera eller träsmulor. Framförallt är det vanligt, att sand- 

 korn fastna mellan borsten på dess yta, i de fall, då sådana finnas. 



Det skulle kunna invändas, att flera både i sand och i trä byggande sphegid- 

 släkten sakna pygidialfält, och man skulle kanske däri vilja se ett bevis för att dess 

 betydelse ej kan vara den antydda. Men en undersökning af dessa släktens lefnads- 

 vanor förklarar lätt orsaken till denna brist. Pygidialfältet saknas, då det material, 

 med hvilket cellerna eller gångens öppning i dagytan stängas, anbringas uteslutande 

 eller till någon väsentlig del med käkarna. Så är fallet med Dolichunis, Miscophus, Nitela, 

 Psen och Ammophila. Ammophila och Psammophila fylla ingången till sina hålor med 

 sand, blandad med gruskorn och annat gröfre material. Psammophila packar detta mate- 

 rial med hufvudet. Våra Ammophila-arter använda ingen packning, enär det vanligen 

 af grofva gruskorn bestående stängningsmaterialet tryckes fast med käkarna och 

 äfven genom sin egen tyngd bildar ett tillräckligt skydd. Trypoxylon murar mellan- 

 väggarna mellan sina celler af fuktig lera, och gångens mynning i dagytan består af 

 en likaledes murad lerpropp. Under det de flesta pemphredoniner äro utrustade med 

 pygidialfält, saknas sådant hos Passaloecus. Det är ej heller af nöden, ty arterna 

 af detta släkte tillsluta ingången till sitt bo medels en med käkarna anbragt propp 



