KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 45. N:0 12. 61 



af barrträdskåda. Af samma material tillverka också de flesta arterna af släktet 

 mellanväggarna mellan sina celler. Men P. gracilis gör, såsom i det föregående 

 beskrifvits, mellanväggarna af löst liggande gruskorn, som, särskildt öfver den 

 yttersta cellen, hopas i stor mängd och genom sin tyngd framkallar en större effekt, 

 än den lilla spensliga stekeln genom packning med sin abdomen skulle kunna 

 åstadkomma. Det är märkligt, att Coelocrabro cinxius, hvilken of van beskrifvits 

 bo på samma sätt som Passaloecus gracilis, d. v. s. i en i upprätta hallonstäng- 

 lars märg utgräfd gång, har pygidialfält; men den gör också mellanväggarna 

 mellan sina celler af annat material, nämligen af små märgsmulor, hvilka äro lätta 

 att packa äfven för en stekel af så obetydlig storlek. En ersättning för pygidialfält 

 finnes hos vissa i trä eller märg boende pemphredoniner, i en skarp midtköl. Så hos 

 Spilomena troglodytes och hos Pemphredon lugens. Dessa använda märg- eller trä- 

 smulor till mellanväggar, och att packning därvid förekommer med abdomens spets, 

 har jag haft upprepade tillfällen att se hos den senare. Den skarpa midtkölen gör 

 påtagligen samma tjänst som det smala pygidialfältet. Den är för öfrigt ingenting 

 annat än de tätt sammanslutna kanterna af det hos andra arter af släktet smalt 

 rännformiga pygidialfältet, såsom nedan skall ådadaläggas. 



Att Philanthus liksom också Bembex rostrata, hvilka båda gräfva sina bon i sand, 

 sakna pygidialfält, beror väl på att de endast fylla ingångarna till sina hålor med 

 lös sand, hvarvid materialets mängd får utgöra en ersättning för dess lösa beskaffen- 

 het. Att Nysson åter, hvilket släkte, åtminstone i fråga om N. maculatus, i det före- 

 gående ådagalagts vara parasitiskt och ej själf gräfva något bo, det oaktadt är ut- 

 rustad med pygidialfält, kan kanske förefalla oväntadt. Men dels bestyrkes däraf 

 den af många andra skäl sannolika härstamningen från Gorytes-lika, stamformer, dels 

 har pygidialfältet ej heller hos denna parasit blifvit öfverflödigt, ty han stänger, såsom 

 förut beskrifvits, åter med sand de Gorytes-bon, som han öppnat för att inlägga sitt 

 parasitägg, och det ligger naturligtvis i hans intresse, lika mycket som för de ej para- 

 sitiska arterna, att denna stängning blir omsorgsfullt utförd, så att tachinider och 

 chrysidider i möjligaste mån utestängas. Dessa parasiter äro, jämte myror, gräf- 

 steklarnas värsta fiender, om man frånser de parasiter, som finnas bland gräfstek- 

 larna själf va. 



Om således betydelsen af pygidialfältet kan anses ställd utom allt tvifvel, så 

 är det annan omständighet af högsta intresse förknippad med detsamma, nämligen 

 dess genomgående olika form hos i jorden gräf vande eller i trä och stjälkar byggande 

 sphegider. Det var crabroninernas mångfrestande grupp, som först fäste min upp- 

 märksamhet på detta förhållande, och jag finner nu, att Borries redan förut (1887, 

 sid. 8) gjort samma iakttagelse i afseende på de af honom kända crabroninerna, men 

 däremot förbisåg, att detsamma gällde hela familjen Sphegidae. 



Hos de i jorden gräfvande crabroninerna har pygidialfältet formen af en likbent 

 triangel med trubbigt af rund ad spets. Det är plant eller något kullrigt, med raka 

 och svagt upphöjda sidokanter. 



Hos de i trä, kvistar eller stjälkar boende äro pygidialfältets sidokanter i sin 

 yttre del starkt insvängda och upphöjda, så att yttre delen därigenom blir rännformig. 



