66 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



sin verksamhet före juli månads utgång. Om hans instinkt tilläte honom att gräfva 

 hålor, skulle han kunna förlänga sin fJygtid och därvid i hög grad öka artens existens- 

 möjligheter genom att använda äfven fritt kringlöpande spindlar. Denna senare vana 

 har antagits af våra sannolikt just därför vanligaste pompilider. 



Det, som det förefaller, ändamålslösa dagdrifvarelif, åt h vilket den i juli fram- 

 trädande årsgenerationen af Pompihis viaticus hängifver sig under hela den återstå- 

 ende varma årstiden, och som bildar en så skarp kontrast mot hans verksamhetslust 

 nästa vår, är högst sällsamt, just emedan en mängd andra arter då äro i sin lifligaste 

 verksamhet. Förmodligen har det emellertid någon tungt vägande orsak, ty arten är 

 den allmännaste af alla och måste sålunda i instinkter och lefnadsvanor vara synner- 

 ligen väl afpassad efter lefnadsvillkoren. Olikt andra pompilider öfvervintrar han i 

 fullbildadt skick. En 2:dra årsgeneration skulle ej hinna nå imago-stadiet samma 

 sommar, utan först ett godt stycke in på nästa. Men ymnigheten af lycosider redan 

 under den tidiga våren bildar en så värdefull näringskälla, som utan konkurrens endast 

 kan tillgodogöras af en öfvervintrande art, hvars verksamhet infaller samtidigt med 

 att dessa spindlar vakna ur vinterdvalan. Af något motsvarande skäl torde det väl 

 också vara, som den likaledes allmänna Psammophila drifver sysslolös omkring under 

 hela senare delen af sommaren. Hon har ägnat sig åt den tacksamma specialiteten 

 att fånga de öfvervintrade noctuidlarver, som under våren och sommarens början 

 äro så ymniga i jordytans öfversta lager och hvilka såsom förberedelse till sin nära 

 förestående förpuppning magasinerat ett rikligt förråd af reservnäring. 



En god illustration till kammarspekulationernas otillräcklighet vid den fysio- 

 logiska tydningen af organisationsförhållanden hos djuren lämnar den betydelse man 

 velat tillägga ciliernas förekomst eller frånvaro pä framtarserna hos pompilider och 

 sphegider. Lepeletier de S:t Fargeau framlade i detta afseende en formlig teori, 

 enligt h vilken de former, som saknade cilier eller gräf borst på framtarserna och tornar 

 på baktibierna, skulle lefva som parasiter. Sålunda skulle bland pompiliderna icke 

 blott Ceropales vara parasit hos de bobyggande arterna, utan också släktena Agenia 

 och Pseudagenia (Anoplius Lepeletier) samt Pompihis nigerrimus, hvarjämte flera 

 för Lepeletier obekanta arter af detta släkte, hvilka likaledes sakna gräfborst, följd- 

 riktigt borde räknas bland parasiterna. Bland sphegiderna ansågos särskildt Try- 

 poxylon samt Oorytes mystacetis och campestris för parasiter. 



Denna teori stödde sig ej på någon undersökning af verkliga förhallandet. Den 

 utgick från den förutfattade meningen, att ett stekelbo alltid gräfves, och att den 

 stokel, som, enligt Lepeletier's mening, ej var utrustad för att gräfva ett bo, ej 

 hade någon annan utväg för sitt uppehälle än parasitens. 



En senare tids forskare ha ådagalagt, att Lepeletier haft orätt nästan i alla 

 dessa påståenden. Den ena efter den andra af hans parasiter ha rehabiliterats såsom 

 hedervärda bobyggare. Trypoxylon var redan långt före Lepeletier här i Sverige 

 känd som sådan genom Torbern Bergmans af Linné offentliggjorda iakttagelser, 

 om hvilka Lepeletier förmodligen ej haft kännedom. Oorytes mystaceus och cam- 

 pestris ådagalades redan af Shuckard (1837) vara stritjägare, hvari senare iakttagare 

 gifvit honom rätt, utom Taschenberg, som ännu 1866 vidhöll deras egenskap af para- 



