KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 45. N:0 12. 67 



siter, enligt hans förmenande hos crabroniner. Af de af Lepeletier för parasiter 

 ansedda pompiliderna är det endast Ceropales, som icke blott i allmänna meningen 

 bibehållit sig som sådan, utan i senaste tid fått denna sin egenskap ytterligare be- 

 kräftad, icke genom uppkonstruerade sannolikhetsskäl, utan på grund af direkta iakt- 

 tagelser af hans parasitiska tillvägagående. Och icke nog med att bristen på gräf- 

 borst visat sig kunna stå tillsammans med ett själf försörj ande lefnadssätt, såsom hos 

 Agenia- och Pseudagenia-a,rtem&, Pompilus nigerrimus, spissus, plicatus och crassi- 

 tarsis samt släktena Priocnemis och Planiceps. Af ven sådana pompilider, som äro 

 väl utrustade med gräfborst, ha befunnits kunna vara parasiter, såsom pectinipes, 

 campestris och ganska sannolikt, fastän ännu ej direkt iakttaget, ännu några till. 

 Skulle det vid gynnsammare tillfällen till iakttagelser komma att visa sig, att man 

 bland dessa senare äfven har att räkna aculeatus, som har de längsta gräf borsten 

 af alla, så vore detta den mest glänsande vederläggning af Lepeletier's teori, ifall 

 någon ytterligare vederläggning vore af nöden. 



Äfven andra mer eller mindre löst grundade förmodanden om parasitism än de 

 af Lepeletier framställda ha mast uppgifvas vid en djupare inblick i lefnadsförhål- 

 landena. Arterna af släktet Pasmloecus ansågos af Shuckard vara parasiter, till dess 

 Kennedy 1 såg dem infånga bladlöss och inbära dem i sina bon. Dock trodde ännu 

 Ratzeburg 2 P. turionum vara parasit på Retinia resinella, i hvars gamla hartsgall- 

 äpplen den ofta anlägger sina bon. Walkenaer lär ha ansett ett par Crabro- arter, 

 som han kallade punctatus och crassipes, för parasiter hos Halicius, i livars bon han 

 sett dem intränga, och Perris ansåg Hoplocrabro quadr i mac idatus lefva som parasit 

 hos andra sphegider. Men ingen parasitisk crabronin är ännu känd. Pemphredon 

 unicolor troddes af Dufour och Perris 3 vara parasit hos Trypoxylon och Ösmia par- 

 vula, medan redan förut Kennedy och sedermera äfven Goureau och Giraud m. fl. 

 ådagalade dess egenskap af själfförsörjare. Alyson ansågs af Dahlbom, Schenck m. fl. 

 för parasit, till dess Kohl 4 såg den proviantera sitt eget bo med cikader. 



Enär de s. k. gräfborsten spelat en betydande roll i parasitismens historia, må 

 det framhållas, att dessa ingalunda äro de enda organ, som spela någon roll vid dessa 

 steklars gräfning och bobyggande, ehuru de hittills tämligen ensidigt framhållits. Det 

 är tvärtom rätt många speciellt för gräfningsverksamheten utbildade inrättningar af 

 kitinskelettet, som därvid tagas i anspråk och träffas i olika hög grad utvecklade, i 

 samma mån som de kraf, som växlande lefnadsförhållanden ställa på dem, äro olika. 



Med gräfborst plägar man förstå en rad af styfva borst i yttre kanten af fram- 

 tarsernas leder, hvilkas ändamål mindre torde vara att luckra upp den fasta marken 

 än att sopa bakåt det på annat sätt lösgjorda eller redan från början 'löst liggande 

 materialet. Rollen att luckra upp marken, hvarvid ofta mandiblerna komma till 

 någon användning, torde i öfrigt fastmer tillkomma dels de tjocka och starka taggar, 

 som ha sin plats i spetsen af hvarje tarsled, synnerligast på dess yttersida, som vid 



1 1838. 



2 1841. 



3 1840. 



4 1880. 



