KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 45. N:0 12. 69 



hufvudsakligen ha att bearbeta det lösa och torra ytmaterialet, som ha de längsta 

 gräfborsten. Harpactes-artema höra till dem. De ha långa och grofva, utåt i längd 

 tilltagande gräfborst på alla de breda framtarslederna utom den sista samt ett gräf- 

 borst nederst på framtibians yttersida. Därtill ha de ganska stor kloled, med kraf- 

 tigt utvecklade klor och klodyna. Däremot ha de få taggar på baktibierna. Det- 

 samma gäller Hoplisus IV-jascialus. Tachysphex-artemsi, h vilka, synnerligast nitidus, 

 hälst gräfva i lös mark, ha talrika (7 — 8 på l:sta leden), långa men smala gräfborst, 

 2 — -3 gånger sa långa som ledens bredd, hvarjämte framtibierna nederst bära några 

 långa taggar. Därtill är kloleden tjock, med stora och kraftiga klor samt stor klo- 

 dyna. Baktibiernas yttersida har glesa, men tämligen starka taggar. Hos släktet 

 Astata äro gräfborsten något kortare och kloledens utbildning mindre kraftig. Där- 

 emot äro de bakre benparens tibier utrustade med täta och starka taggar, hvilket 

 står i samband med att arterna gräfva längre gångar än det föregående släktets. 

 Helt grunda hålor göra de små Åliscophus-aiterna,, som blott ha 3 gräfborst på l:sta 

 tarsleden, men i stället ett långt nederst pä tibian. Bakre benparens tibier blott med 

 helt oansenliga taggar, då intet uppfraktande af sand från större djup förekommer. 



En annan typ bilda de sphegider, som likaledes gräfva i lösare jordmån, men 

 göra djupare hålor, så att cellerna ligga i ett fuktigare lager än de föregåendes. Hit 

 hör Mellinus, som utmärkes af i förhallande till stekelns storlek påfallande svaga 

 gräfborst i en rad af 5 — 6 på l:sta leden, lika långa som ledens bredd eller något 

 längre. Men kloleden är till ersättning starkt utvecklad och bär stor häftflik i spetsen 

 af en stark och komplicerad kitinställning. Mellan- och baktibier äro väl utrustade 

 med taggar till sandens upphämtande från djupet på förut antydt sätt. Ungefär på 

 samma sätt gestalta sig förhållandena hos Alyson, som på sin l:sta tarsled har 5—6 

 helt fina gräfborst, kortare än ledens bredd, medan de korta och breda ytterlederna 

 äro försedda med blott änd borst. Kloleden är stor, med starka klor och starkt utveck- 

 lad häftflik. Mellan- och isynnerhet baktibierna ha täta, men fina taggar på ytter- 

 sidan. De Mimesa-arter, som bo i sand, göra djupa hålor och ha i likhet med Mel- 

 linus svaga gräfborst, men stora klor och en häftflik, som är lika läng som hela klo- 

 leden. Bakbenens tibier ha en rad af täta, men fina borst på yttersidan, fortsatt af 

 en rad dylika på l:sta tarsleden. Hos den i trä boende Mimesa Dahlbomi äro klo- 

 ledernas häftflikar svagare utbildade. 



Till dem, som gräfva djupa hålor i sanden, höra vidare alla de små Crossocerus- 

 arterna. Deras utrustning liknar också de förutnämndas i de oansenliga gräfborsten, 

 men starka klolederna och häftflikarna samt i mellan- och baktibiernas beväpning. 

 Svaga gräfborst ha vidare i all synnerhet Ceratocolus subterraneus och Hoplocrabro 

 quadrimaculatus, af hvilka den senare har baktibierna utrustade med talrika taggar, 

 medan den förra har dem beväpnade med både sågtänder och ytterst korta taggar, 

 såsom ofta är fallet med de i trä byggande crabroninerna. Möjligen har han varit 

 en träbyggare, som nyligen öfvergått till jordbyggare, något som i det föregående 

 äfven framhållits med anledning af pygidialfältets form. Diodontus, livars närmaste 

 släktingar inom familjen eljes äro träbyggare, har 7 — 9 fina gräfborst på l:sta leden 

 och kraftiga taggar på de bakre benparens tibier. 



