KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 45. NIO 12. 71 



gjorda sanden bakåt. Utanför hennes håla bildas därför snart en hög af sand, och 

 när denna börjar besvära, krafsar stekeln den längre bort, h varvid jämte f rambenen 

 äfven de bakre benparen komma till någon användning, hvarför hos Psammcphila 

 deras tarser och tibier äro försedda med talrika taggar. Framtarserna äro hos båda 

 försedda med långa gräf borst på båda sidor, längst dock på yttre sidan, där deras 

 längd är lika med eller större än ledernas bredd. Ammophila har på l:sta ledens 

 utsida 6 — 7 sådana, på 2:dra leden 5, på 3:dje 4 och på 4:de 3. Kloleden är för- 

 sedd med häftflik. Hos Psammophila äro borsten anordnade på samma sätt, men 

 P. hirsuta saknar egendomligt nog häftflik, hvilket är sä mycket svårbegripligare, 

 som den andra arten af samma släkte, den helt närstående P. affinis, är utrustad 

 med häftflik och dock tycks mig i allt sitt tillvägagående fullständigt öfverensstämma 

 med den förstnämnda. Framtibierna äro hos båda släktena på framsidan försedda 

 med en rad af 5 taggar, uppåt fortsatt af en rad långa hår. På baksidan finns blott 

 en tagg nederst och därofvan en hårrad. Dessa tagg- och hårrader spela hos Ammo- 

 phila, jämte de långa håren på hufvudets undersida, den lätt insedda rollen att kvar- 

 hålla sanden, då den på ofvannämnda sätt skall kastas bort. 



Bland de sphegider, som bygga i trä eller stjälkar och kvistar, visar sig olika 

 beskaffenhet af gräfredskapen. De kraftigast utrustade äro de större crabroninerna 

 af undersläktena Crabro, Clytochrysus och Sohnius. De ha ett växlande antal af i 

 förhållande till steklarnas storlek ej starka gräfborst på l:sta framtarsleden, lika långa 

 som ledens bredd eller kortare. Framtibiernas yttersida saknar taggar. Mellantibierna 

 ha taggar längs yttre och bakre kanten, och baktibierna bära längs yttre och främre 

 sidorna, utom vanliga taggar, äfven en rad sågtänder med korta taggar i spetsarna. 

 Hos de medelstora arterna af undersläktena Ectemnius och Thyreus samt de små 

 Coelocrabro- arterna äro förhållandena ungefär desamma, fastän taggbeväpningen är 

 mindre utpräglad i mån af steklarnas aftagande storlek. Hos den lilla Coelocrabro 

 cinxius, som bebor hallonstänglar, ser man framtarserna rundt om beklädda af långa, 

 fina hår, utan inblandning af några gräfborst, och de bakre tibieparen visa knappt 

 märkbara taggar mellan de fina håren. Som en kompensation torde man kunna 

 betrakta baktibiernas klubblika förtjockning hos såväl denna som hos några andra 

 arter af släktet. Kraftigare beväpnad är den större Coelocrabro carbonarius, som 

 bebor gångar i trä. 



Arterna af släktet Pemphredon ha smala framtarser med en rad af mycket fina 

 borst längs bakre kanten. Framtibierna sakna taggar, men längs mellantibiernas 

 bakre kant och baktibiernas utsida löpa rader af taggar och sågtänder med taggar i 

 spetsen. Här föreligger åter en parallellism med de i trä boende crabroninerna, hvars 

 orsak är lätt insedd. 



Ännu en dylik parallellism återfinner man i en morfologisk karaktär, som lika- 

 ledes står i samband med dessa steklars b3 7 ggnadsverksamhet, nämligen i hufvudets 

 form. Om man betraktar crabroniner af olika undersläkten från sidan, så är dét 

 påfallande, att hos dem, som gnaga gångar i trä, bakhufvudet är starkare utveck- 

 ladt än hos dem, som gräf va i sand. Detta beror naturligtvis på en starkare utveck- 

 ling af käkmuskulaturen hos de förra. Då man håller deras hufvud i den ställning, 



