KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 59- N:0 2. 



KAP. I. 



Septum pellucidums historik. 



Enligt J. F. Meckel ( 114— 115 åren 1815 — 1827) utgjordes Septum pellucidum, 

 som han kallade Scheideivand, af tvenne genomskinliga, triangelformiga membraner, 

 bildade af främre, undre delarna af hemisfärernas mediala väggar. Dessa membraner 

 afgränsades enligt Meckel uppåt genom den tvärställda Corpus callosum, och hade 

 sinsemellan ett hålrum, som var tillslutet öfverallt utom i dess bakre kaudala del, 

 hvarest håligheten genom Foramen Monroi stod i förbindelse med tredje ventrikeln. 



C. B. Reichert ( 144 år 1861) ansåg Septum pellucidum vara den icke för- 

 tjockade delen af hemisfärens vertikalt ställda, mediala mantelvägg. Hvardera Sep- 

 tumplattan var triangelformig med den kaudala, långt utdragna spetsen inskjuten 

 mellan Corpus callosum och Fornix. Septum afgränsades dorsalt af Corpus callosum 

 och framåt rostralt af Germ, Rostrum och Lamina genu corporis callosi. Genom 

 kommissurbildningen afstängdes en sprickformig hålighet mellan Lamina? septi, kallad 

 Cavum septi pellucidi, som Reichert ansåg vara en afsprängd del af Fissura longi- 

 tudinalis cerebri. 



F. Schmidt ( 163 år 1862) definierade >randbågen» såsom det parti af mediala 

 hemisfärväggen, som låg mellan Fissura chorioidea och bågfåran. Septum pellucidum 

 utvecklades enligt hans åsikt från den s. k. »inre randbågen», d. v. s. undre hälften 

 af randbågen. Närmare förklaringar lämnade icke Schmidt. 



Enligt v. Mihalkovics (H8— 119 åren 1876 — 1877) föregicks hos däggdjuren alltid 

 utvecklingen af kommissurerna af en sammanväxning af hemisfärerna framför den 

 embryonala slutplattan inom ett triangelformigt område, som han kallade Trigonum 

 septi pellucidi, hvars spets var riktad nedåt och korta bas uppåt, nående dorsalt 

 om Foramen Monroi. Hos homo afvek enligt v. Mihalkovics denna sammanväxnings- 

 process endast därigenom, att inom sagda Trigonum blott dess perifera delar vuxo 

 ihop, så att inom den centrala delen af Trigonum hemisfärväggarna alltjämt förblefvo 

 åtskilda, hvarigenom den s. k. Ventriculus septi pellucidi bildades och afgränsades. 



