6 G. SV LUNDAHL, COMMISSURA SEPTI. 



C. L. Herrick ( 5 ' J - (i * åren 1891—1893) gaf Septum pellucidum hos reptilierna 

 namnet Lobus intraventricularis, emedan han ansåg benämningen Septum pellucidum 

 endast vara lämplig hos däggdjuren. 



F. Marchand (iio-in åren 1891 och 1909) kom till den åsikten, att Corpus 

 callosum och Septum pellucidum bildades från ett gemensamt anlag, nämligen den 

 ofvanför Commissura anterior befintliga primitiva sammanväxningen af hemisfärerna. 

 Detta parti kallade han den förtjockade slutplattan och jämställde den med Zucker- 

 kandl's Massa commissuralis och förklarade, den hafva bildats genom liflig proli- 

 feration af cellerna uti Lamina terminalis. Cavum septi pellucidi ansåg Marchand 

 icke hafva uppstått genom att Corpus callosum växte omkring och afstängde en del 

 af de mediala hemisf är väggarna, utan sannolikt genom en sekundär sprickbildning 

 inom de totalt sammanväxta Laminae septi. 



Ad. Meyer (iio-in åren 1892—1895) bestred, att de mediala delar af hemi- 

 sfärväggarna, som kallats Septum lucidum, fingo anses vara ett atrofiskt hjärn- 

 barksparti, vare sig hos människan, däggdjuren eller reptilierna, ty den ägde icke 

 hjärnbarkens typiska skiktning. Septum lucidums gråa substans var hvarken hos 

 reptilier eller däggdjur tydligt afgränsad från stamganglierna. Därför uppfattade 

 Meyer Septum i analogi med Substantia perforata anterior såsom en region, där de 

 centrala ganglierna bildade en yttre hemisfäryta utan barköfverdrag. Han ansåg 

 därför, att Septum bestod af en hjärnbarkslös gangliemassa, som åtminstone hos 

 människan var atrofisk. 



Paul Martin (H2-H3 åren 1893—1895) konstaterade, att förtjockningen af 

 Lamina terminalis intet hade att göra med Septum pellucidum, som helt enkelt var 

 den del af mediala hemisf är väggen, som omgränsades af Corpus callosum. Den se- 

 dermera skeende sammanväxningen af hemisfärväggarna inom området för Septum, 

 h vilket område han kallade Area irapezoides, ägde rum oberoende af den förtjockade 

 Lamina terminalis. Hos husdjur och homo kvarstod dock ingalunda sällan mellan 

 Laminse septi ett Spatium septi. 



Äfvenledes v. Kölliker (102— 103 åren 1879 — 1896) ansåg Septum pellucidum 

 vara en del af mediala hemisfärväggen. 



G. Elliot Smith (löö— 173 åren 1894 — 1910) trodde först, att Septum pellucidum 

 utvecklade sig från den förtjockade dorsala delen af Lamina terminalis, men ändrade 

 i sina senare arbeten sin åsikt därhän, att han sedan ansåg Septum pellucidum 

 motsvara det hjärnparti, som han gifvit namnet Corpus paraterminale. 



Med Corpus paraterminale eller Corpus praecommissurale menade Elliot Smith 

 den del af främre mediala hemisfärväggen, som samtidigt utgjorde den mediala 

 väggen till främsta delen af sidoventrikeln, och som sträckte sig framåt till Bul- 

 bus olfactorius eller Pedunculus olfactorius, bakåt till Lamina terminalis, som för- 



