12 G. S. LUNDAHL, COMMISSURA SEPTI. 



forantes, som, gående frontalt och sedan kaudoventralt om Commissura anterior, 

 ansluter sig till Fornix. 



5. Trådar från Stria longitudinalis Lancisii, som omkring den frontala änden 

 af Corpus callosum uppnå Septum. 



6. Trådar, som måhända från Septum gå till Tsenia semicircularis. 



7. Några trådar från Cingulum, som frontalt tränga in i Septum. 



8. Tractus olfacto- et 'parolfacto-ammonicus, som kommer från Lobus olfactorius 

 och kaudala delen af Lobus parolfactorius och löper dorsalt till Ammonsformationen 

 genom den mest mediala delen af Septum under afgifvande af kollateraler. Denna 

 tractus är en tertiär förbindelse mellan lukt- och oralsinne å ena sidan och Neen- 

 cephalon å den andra. Dess trådar äro hos homo och många djur väl synbara, 

 emedan de i Lobus parolfactorius skimra igenom, endast dolda af ett tunt, grått 

 skikt. Edinger skildrar deras förlopp på följande sätt: »Man ser, huru tråd- 

 knippen från de laterala delarna af lobi samlas, tilltaga i massa medialt och närma 

 sig midtlinjen som en bred, hvit sträng, som, dragande öfver Septums yta, går upp 

 till Fissura longitudinalis cerebri och kallas Stiel des Septum. Hos homo, hos 

 hvilken Lobi parolfactorii äro mycket reducerade, komma nästan alla trådar från 

 Lobi olfactorii. Innan banan når upp till Septum, blir den täckt af Gyrus sub- 

 callosus. Denna tractus kallades förr och ofta ännu för mediala luktnervsroten.» 



Edinger framhåller slutligen som sin öfyertygelse, att Septum pellucidum icke 

 har någon betydelse i funktionellt hänseende, men väl uti topografiskt. Han moti- 

 verar sin åsikt, dels med att Septum ligger i omedelbart grannskap till Palaeencephalon 

 å ena sidan och Neencephalon å andra sidan, hvarigenom deras förbindelsebanor 

 måste gå öfver Septum, och dels på den omständigheten, att hos Aplacentalia Am- 

 monsformationen nästan sammanflyter med Septum. 



Chr. Jakob (? 9 år 1911) räknar Septum pellucidum i vissa afseenden till den 

 centrala, subkortikala luktapparaten, bestående af Bulbus olfactorius, Trigonum ol- 

 factorium och Area parolfactoria. 



Fiskarnas Pallium membranosum utgör enligt Jakob den ursprungliga ut- 

 gångspunkten för utvecklingen af den högsta, nervösa centralapparaten d. v. s. hjärn- 

 barken. I stället för Pallium membranosum uppträder hos högre djur Pallium ner- 

 vosum sive corticale, bildande hemisfärbarken. Jakob häfdar bestämdt, att denna 

 nya bark är en ny hemisfärdel, hvars anlag ligger vid Fissura rhinalis externa. 

 Den undantränger den gamla Palliumväfnaden och uppstår alltså icke ur den. 

 Först från och med amfibierna bildar hemisfärtaket en solid Mantel, uppbyggd af 

 nervceller och trådelement. På ett vida högre plan än den ependymära pra?cortex 

 hos amfibier står hjärnan hos reptilier och fåglar med subkortikalt märgskikt, mye- 

 liniserade axelcylindrar och stora pyramidceller. 



J. S. Shimazono ( 152 år 1912) gjorde undersökningar öfver Septum pellucidum hos 

 homo och kunde därvid urskilja i Septum 3 olika celltyper nämligen: medialt be- 

 lägna, stora celler; lateralt liggande, små celler och mellan dem medelstora celler. 



