KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 59- NIO 2. 13 



De lateralt belägna cellerna äro runda, små och lagrade tämligen tätt intill 

 hvarandra uti den intill ventrikeln stötande subependymala zonen. Huruvida de 

 äro atrofiska ganglieceller eller gliaceller, är svårt att afgöra. Till detta cellskikt sluta 

 sig medialt medelstora, spolformiga celler med längsaxeln uti ventro-dorsal riktning. 

 Dessa celler äro ungefär lika stora som små pyramidceller och förekomma talrikast 

 vid basen af Septum, aftaga i mängd uppåt, så att de nästan saknas uti den dor- 

 sala tredjedelen af Septum. Uti den mest mediala delen af Septum ligga de stora 

 cellerna, hvilka äro ungefär lika stora som de medelstora pyramidcellerna uti hjärn- 

 barken. Dessa celler äro spolformiga, pyramidliknande, rundade eller polygonala, 

 gruppera sig vid basen af Septum och aftaga i antal uppåt dorsalt. 



På grund häraf anser Shimazono det icke finnas någon anledning att hos 

 homo tala om ett speciellt Ganglion septi, och att allt talar för, att Septum är ett 

 atrofiskt parti af hjärnbarken. 



Hos homo ligga Septums båda blad så tätt intill hvarandra, att en Ventri- 

 culus septi icke alltid kan påvisas. 



I sin skildring af de olika trådsystemen uti Septum ansluter sig Shimazono i 

 stort sedt till Edinger. 



Därtill kommer, att han anser sig hafva upptäckt en hittills okänd korsning 

 af några få trådar tätt intill Septum (alltså utanför Septum) just på det ställe, där 

 hos makrosmatiska djur Commissura hippocampi är belägen. Shimazono kan ej utröna 

 dessa trådars natur; han undrar, om det måhända är en Fornixkorsning, som icke 

 såsom Commissura hippocampi för öfrigt förträngts kaudo-ventralt, utan blifvit lig- 

 gande kvar som en rest af den Ammonshornen sammanbindande kommissuren. 

 Ifrågavarande trådar löpa på båda sidor dorsalt, genombryta Columna fornicis på 

 dess om böjningsställe och nå upp till de dorsalaste skikten uti Fornix, hvarest de 

 förlora sig. 



John B. Johnston (»i— 92 åren 1903—1916) har i en imponerande följd af ar- 

 beten redogjort för sina resultatrika undersökningar öfver Telencephalon hos skilda 

 vertebrater. Jag vill nu närmast referera hans åsikter om Septum pellucidum 

 och därmed i samband stående frågor. På grund af den stora namnförbistringen 

 på detta område är det nödvändigt att dessförinnan definiera några af de termer, 

 hvilka Johnston använder. 



Med benämningen Primordium hippocampi som infördes af Elliot 

 Smith 153-173 , som därmed namngaf de delar af hemisfärerna hos amfibier och reptilier, 

 som motsvarade Hippocampusformationen hos däggdjuren, betecknar Johnston den 

 föga utvecklade, palliala massa hos t. ex. selachierna, från hvilken Hippocampus- 

 formationen utvecklar sig. Denna benämning brukar Johnston både för den 

 homologa massa hos Cyclostomata, som är belägen i Telencephalon medium och äfven- 

 ledes för den rest af denna massa, som hos högre vertebrater blifvit kvar efter 

 Hippocampusformationens utveckling. 



Area olfactoria medialis, som Johnston ibland i sina senare skrifter gifvit 

 namnet Area parolfactoria, upptager den rostrala, mediala hemisfärväggen från 



