KAP. 2. 



Sammanfattning rörande Septum pellncidnm. 



Blotta genomläsandet af denna historik måste omedelbart göra det klart för 

 en hvar, att Septum pellucidum ännu i denna dag är ett dunkelt begrepp både 

 med afseende på dess morfologi och nomenklatur. 



Redan Meckel U4— ll5 och alla författare efter honom öfverensstämma däruti, 

 att Septum pellucidum utgör den främre, ventrala delen af hemisfärens mediala vägg. 

 Men vid försöken till Septums närmare specifikation hafva åsikterna ohjälpligt diver- 

 gerat, och nomenklaturen belastats med en mängd benämningar, baserade på sväf- 

 vande, godtyckliga definitioner, hvarigenom förvirringen ökats. Denna oklarhet har 

 enligt min öfvertygelse alstrats af, att författarna icke vid definierandet af begreppet 

 Septum pellucidum utgått från enhetliga synpunkter i fylogenetiskt hänseende. 



En hel del författare såsom Meckel 114— 115 , Reichert 144 , Marchand u °— U1 , 

 Goldstein 5 °— 52 , Edinger 32 — 36 m. fl. hafva till exempel godtagit den uti de flesta 

 anatomiska handböcker förekommande definitionen på Septum pellucidum, såsom va- 

 rande den del af främre mediala hemisfärväggen, som afgränsas af Fornix och Cor- 

 pus callosum. Genom att sålunda göra Septum pellucidum till ett topografiskt- 

 anatomiskt begrepp tvungos dessa författare att hos djur, som endast ägde en mini- 

 mal Corpus callosum eller alldeles saknade en dylik, antingen välja en godtycklig 

 gräns för Septum eller, såsom oftast skedde, införa en ny benämning. Denna kom 

 då mången gång att omfatta mer än homologen till, hvad de hos högre Mammalia 

 kallade Septum. Så t. ex. anser Edinger, att det hos djur, som sakna Corpus 

 callosum eller endast hafva en minimal dylik såsom Monotremata, Marsupialia, 

 Edentata etc, är lämpligare att utbyta namnet Septum pellucidum mot Massa pra> 

 commissuralis. Edinger säger på ett annat ställe, att hos Didelphys »bortfaller» 

 Septum pellucidum, emedan Corpus callosum saknas. 



Många andra författare hafva såsom lämplig indelningsgrund användt varia- 

 tionen uti Septums tjockleksutveckling och på grund däraf alstrat nya namn såsom 

 Septum lucidum, Massa prseterminalis, Massa praecommissuralis, m. fl. Detta är 

 icke blott onödigt utan framför allt olämpligt, emedan, om den principen skulle till- 

 lämpas äfven å andra hjärnpartier, det hela skulle blifva ett hopplöst kaos. 



