KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 59- N:0 2- 19 



hålighet och förenade sinsemellan dorsalt och ventralt genom en tunn, ependymal 

 tak- och bottenplatta. Dessa sidoväggar komma sedan att spela en dominerande 

 roll vid utvecklingen af Telencephalon och sättet för deras vidare differentiering 

 blir mycket olika hos olika djur. 



Generellt anser Kappers det gälla, att den ventrala delen af Telencephalons 

 ofvannämnda, primitiva sidovägg förstoras och växer uti medial riktning, bildande 

 Corpus striatum etc. Sagda sidoväggs dorsala del förstorar sig visserligen äfvenledes, 

 men växer uti medio-dorsal riktning i form af en platta, som därigenom så små- 

 ningom kommer att ligga som ett skyddande hölje, en Mantel, öfver Telencephalons 

 ventrala del. Denna Mantel utgör det första anlaget till Pallium, hvarför Kappers 

 gifver det namnet Palceopallium. Öfver läget af dess matrixskikt är det lätt att 

 orientera sig på grund af den därstädes tidigt uppträdande Fissura rhinalis externa, 

 äfven kallad Fissura marginalis eller Fovea limbica. 



Palaeopallium kommer alltså till en början att bestå af ett medialt membranöst 

 parti d. v. s. den nyssnämnda, ependymatösa takplattan, samt de lateralt belägna, 

 mer eller mindre stora skifvorna, som utväxa från den primitiva sidoväggens dorsala 

 del. Hos fiskarna förblifver Palaeopallium mestadels öfvervägande membranös, och 

 därför kallas ofta denna membranösa del Pallium membranosum. 



På grund af en del orsaksmoment såsom Corpus striatums tillväxt och Bulbus 

 olfactorius' form etc. kommer enligt Kappers Telencephalon och därmed äfven Palseo- 

 pallium att utvecklas olika hos olika djur inom djurserien. 



Hos ganoider och teleostier böjas de palseopalliala sidoplattorna öfver i lateral 

 riktning, i stället för att som vanligt växa dorso-medialt, genom s. k. eversion, 

 sannolikt en sekundär process, framkallad genom Corpora striatas kraftiga utveckling 

 hos dessa djur. Härigenom uttänjes den ependymala, membranösa delen af Palaeo- 

 pallium åt båda sidorna öfver den gemensamma ventrikeln. Man får därför icke 

 förledas att tro, att hela Palaeopallium här endast vore en ependymmembran, hvilket 

 vore felaktigt, emedan dess skifformiga delar verkligen finnas på de laterala omfången. 



Hos selachier, amfibier, reptilier, fåglar och däggdjur växa alltjämt enligt 

 Kappers de skifformiga Palaeopallium-anlagen ganska hastigt i storlek, utbreda sig i 

 dorso-medial riktning och mötas i midtlinjen. Därefter tvingas de genom å ena sidan 

 det begränsade utrymmet och å andra sidan den alltjämt pågående proliferationen 

 från de primitiva sidoväggarnas dorsala delar att uti midtlinjen genom s. k. inverte- 

 ring böja om uti medio-ventral riktning och utbreda sig i en dorso-ventral riktning, 

 så att de slutligen sammanlöda ventralt med Corpus striatum och sekundära lukt- 

 centra. Härigenom erhålles den vanliga typen af tvenne, blåsformiga hemisfärer. 



Hos dessa djur med inverterad hjärna bildas alltså tvenne, mediala hemisfär- 

 väggar, hvaraf olika delar af skilda författare, såsom framgår af min historik, be- 

 nämnts Septum pellucidum och annorlunda. Septum pellucidum kommer alltså, att, 

 taget i dess vanliga bemärkelse, omfatta godtyckligt valda delar af de mediala par- 

 tierna af Palaeopallium, och kan alltså icke förekomma hos ganoider och teleostier 

 på grund af eversionen, om man alltjämt fasthåller vid vår nuvarande uppfattning 

 af Septum pellucidum. 



