KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 59- N:0 2. 69 



Kappers, Edinger, Johnston, Jakob m. fl. liafva alla för kl ar a t, att h o s 

 dessa djur inom Palliuman laget icke finnes någon antydan till 

 kortikal skiktanordning af cellerna. 



Det sagda torde vara tillräckligt för att fastslå det af alla, mera 

 betydande forskare erkända faktum, att Pallium hos ganoider och 

 teleostier består af icke blott den ependymatösa tak platt an, utan 

 äfven af med nervelement försedda partier af Telencephalons late- 

 rala delar, liggande vid Fissura; marginales. Det är alltså endast uti frå- 

 gan om, huru stora dessa partier äro, som åsikterna divergera. Detta har sin natur- 

 liga förklaring uti den otydliga gränsen mellan Palliumanlaget och Corpus striatum, 

 h vilket tvungit författarna att med tillhjälp af dess relation till kända ledningsbanor 

 och dess cellers utseende söka fastslå dess lokalisation. 



Som ett försök att utreda frågan om, livar denna gräns skulle dragas i medial 

 riktning, skulle gifva anledning till en synnerligen vidlyftig granskning af Corpus stria- 

 tum etc. och faller utom ramen för detta arbete, anser jag mig icke här kunna gå när- 

 mare in på det området. 



Studiematerialet från ganoider och teleostier har varit: 



Esox lucius a) en serie tvärsnitt 



b) en serie sagittalsnitt / färgade enligt Kulschitzky. 



c) en serie horisontalsnitt ) 



Lophius piscatorius en serie tvärsnitt 1 f de ^ KuLSGHITZKY> 



Coregonus oxyrhynchus en sene tvärsnitt ] 



Sagittalsnitten af Esox visa, att Velum transversum ligger omedelbart framför 

 Nucleus habenul*, hvarför alltså en linje, dragen därifrån till kaudala ytan af Chias- 

 mavalken, af gränsar Telencephalon från Diencephalon. 



Å tvärsnitten från Esox, Lophius och Coregonus har jag utan svårighet iakttagit 

 den tydliga Fissura rhinalis externa, den ependymatösa takplattan och Johnston's 81— 9 ' 2 

 Zonse limitantes. Liksom Johnston har äfven jag funnit, att det är en stor skillnad 

 mellan cellerna uti Palliumanlaget och ventrala delarna af Telencephalon. Cellerna 

 uti Palliumanlaget, d. v. s. dorsalt om Fissura rhinalis och Zonse limitantes, som är en 

 mycket skarp gräns i detta afseende, äro nämligen betydligt större än de ventralt där- 

 om liggande. Vid närmare granskning af cellerna uti Palliumanlaget visa de sig ligga 

 diffust strödda utan någon anordning i skikt. I likhet med Kappers 93—97 } iar j a g ? 

 ehuru ej fullt tydligt, kunnat finna, att man där kan urskilja 3 cellgrupper: 1) en me- 

 dial grupp af tätt liggande, medelstora celler, 2) ett midtparti af strödda, stora, run- 

 dade celler och 3) vid Fissura rhinalis externa dorsalt om Zona limitans en mindre cell- 

 grupp af knappt medelstora, ganska tätt liggande celler af rundad eller spolformig 

 typ. Denna laterala cellgrupp öfverensstämmer såväl i läge som utbredning med 

 livad författarna kallat Palliumanlaget. 



Detta parti å hvardera sidan jämte den ependymatösa takplattan 

 utgör alltså, livad jag i det föregående kallat Palaeopallium. Därför 

 kommer jag i det följande att med detta namn benämna sagda hjärnregion. 



