KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 59. NIO 2. 71 



Såsom framgår af tvärsnittserierna från Acanthias och Raja, skiljer sig Telen- 

 cephalon hos selachierna väsentligt i byggnad från teleostiernas. Pala3opallium blir 

 nämligen hos de förra kraftigare utveckladt och böjes icke ut lateralt genom den s. k. 

 eversionen, utan såsom hos amfibier, reptilier och däggdjur utbreda sig de skiffor- 

 miga Pal?eopalliumanlagen uti dorso-medial riktning, mötas i midtlinjen och böja där 

 genom s. k. invertering om uti dorso-ventral riktning. Härigenom erhålles den 

 vanliga bilden af hemisfärerna såsom två, rundade, ihåliga, genom en yttre, sagittal 

 fåra skilda kroppar. Framför Lamina terminalis komma de primärt själf ständiga he- 

 misfärernas mot h varandra gränsande, mediala partier att sammanväxa och bilda 

 jämte Lamina terminalis en sammanhängande massa, kallad prseterminal massiv, som 

 vackert synes å horisontalsnitt från Raja och Galeus. Hos några selachier förtjockas 

 sidoväggarna och framför allt främre väggen af hemisfärerna så väsentligt, att såsom 

 hos Raja sidoventriklarna nästan försvunnit, och Telencephalon kommer att bilda en 

 vid första påseendet solid kropp. 



Trots detta är det icke svårt att afgränsa Telencephalon från Diencephalon, eme- 

 dan Velum transversum å sagittalsnitt från Acanthias är lätt att finna. Gränsen går 

 som vanligt från Velum till kaudala ytan af Chiasmavalken. 



Genom att granska tvärsnittserier af Acanthias möter det icke någon svårighet 

 att orientera sig öfver Telencephalons Palliumdel. Fissura rhinalis externa, Sulcus 

 limitans medialis och Zonse limitantes synas otvetydigt i preparaten. Hela taket till 

 Telencephalon visar sig bestå af en tjock, grå massa, som genom sin relation till led- 

 ningsbanorna och genom utseendet af dess celler skiljer sig från de ventralt därom lig- 

 gande sekundära luktcentra och Corpus striatum. Cellerna uti Telencephalons tak 

 ligga nämligen diffust strödda, äro rundade och föga differentierade och större än cel- 

 lerna ventralt om Zona? limitantes. 



Detta dorsala parti är tydligen Palaeopallium, som lateralt 

 afgränsas från underliggande Area olfactoria lateralis enligt 

 Johnston genom Fissura rhinalis externa och Zona limitans late- 

 ralis, samt medialt från Area olfactoria medialis genom Zona- 

 och Sulcus limitans medialis. 



Allmänt erkändt är af bland andra v. Kupffer 10 ° 101 , Ariens Kappers 93 — 97 , 

 C. L. Herrick 59-64 ? Edinger 32— 36^ Jakob ? 9 , Johnston 81— 92 } a tt uti Palaeopallium finnas 

 talrika, föga differentierade nervceller, och att dessa celler ligga diffust strödda utan 

 typisk skiktning. Dessa celler hafva kallats Nucleus pallii eller Nucleus dorsalis pallii 

 och tolkats såsom början till Archipallium. 



Lika allmänt erkändt är vidare, att Palseopallium, som Johnston kallar Primor- 

 dium hippocampi, inom sig äger en äkta, pallial kommissur, som Kappers benämnde 

 den dorsala delen af Commissura anterior, Oatois 2 ' 2 den öfre delen af Commissura 

 anterior. Catois meddelade samtidigt, att han ansåg den vara homolog med Psalterium 

 eller Commissura hippocampi. Johnston kallade den Commissura hippocampi och 

 bevisade, att den låg uti Lamina supraneuroporica, och att den var en äkta pallial 

 kommissur. Eljest hafva författarna i allmänhet kallat den Commissura pallii anterior 

 eller Psalterium. 



