74 G. S. LUNDAHL, COMMISSURA SEPTI. 



T fråga om Palliums finare, mikroskopiska byggnad divergera meningarna där- 

 emot nämndvärdt. 



Jag har noggrant granskat tvärsnitt- och sagittalsnittserierna från Salamandra, 

 Spelerpes och Råna och därvid funnit, att, om man går uti rostro-kaudal riktning, 

 tilltager först mediala Palliumväggen och sedermera äfven den dorso-mediala delen 

 af Pallium kraftigt i tjocklek och buktar därvid fram mot ventrikeln, som därigenom 

 blir springformig. Härigenom kommer Sulcus limitans medialis att vackert fram- 

 träda. Denna förtjockning är fullt proportionell till en ökad mängd celler inom detta 

 område. 



Denna skillnad uti tjocklek af Palliums dorso-mediala och laterala vägg är kon- 

 stant, men varierar emellertid väsentligt hos olika djur. Den är till exempel skarpare 

 markerad hos Kana, mindre hos Spelerpes, såsom framgår af figurerna 4 och 5. 



Denna tjockleksdifferens uti Pallium, liksom äfven att dess dorso-mediala parti 

 har en annan histologisk struktur och är högre utveckladt än den laterala delen af 

 Pallium, har länge varit bekant och erkändt. 



Judsson-Herrick 65-68 ) Johnston Hl ~ 92 och Kappers 93-97 hafva med anledning 

 däraf kallat den dorso-mediala delen för Archipallium eller Primordium hippo- 

 campi. Sagda författare erkänna själfva, att gränsen till den laterala, tunnare och 

 enklare byggda delen är flytande, ofta ingen alls. Kappers t. ex. skrifver, att hans 

 Commissura hippocampi, som jag skall redogöra för längre fram, icke blott förser 

 Palliums dorso-mediala del, d. v. s. Archipallium, utan äfven angränsande delar af det 

 laterala partiet af Pallium. Samtidigt pointerar Kappers kraftigt och medvetet, att 

 Archipallium hos amfibierna är så föga differentieradt från det öfriga Pallium, att 

 det är svårt att se någon gräns, och att i fråga om ledningsbanorna dessa båda delar 

 af Pallium förhålla sig som en enhet. 



Efter att hafva granskat snittserierna från Salamandra, Råna och Spelerpes, har 

 äfven jag blifvit öfvertygad om, att man i Pallium hos amfibierna måste urskilja tvenne, 

 olikartadt byggda partier, nämligen den dorso-mediala och den laterala delen. Men 

 gränsen mellan dem är flytande. 



Den dorso-mediala delens histologiska struktur ter sig för mig efter granskning 

 af snittserierna från Salamandra och Spelerpes, färgade med toluidinblått och kresyl- 

 violett, sålunda. Uti sagda Palliumvägg kan jag urskilja följande cellskikt, räknadt 

 från ventrikeln: 



1. Ett ependymcellskikt. 



2. Ett olika tjockt skikt af stora, spolformade, ovala eller runda nervceller, någor- 

 lunda ordnade i rader. Dessa cellers axelcylindrar böja om och gå upp till h järnytan 

 och bilda alltså icke något subcortikalt märgskikt, utan förlöpa ytligt uti Palliumväggens 

 dorsala del liksom hos lägre centra. 



3. Ett tjockt skikt af talrika, diffust strödda, små, oregelbundna celler med korta 

 utlöpare, hvilka celler hastigt aftaga i antal i riktning mot hjärnytan. 



Det är sålunda en tydligt ependymär anordning af cellerna uti amfibiernas dorso- 

 mediala Pallium-vägg. 



