KTTNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 59. N:0 2. 81 



den uti Palaeopallium hos amfibierna. Till utseendet likna cellerna uti Septum dem 

 uti amfibiernas Palaeopallium. 



Någon annan gruppering ut af cellerna än denna, eventuellt från amfibierna ned- 

 ärfda reminiscens har det varit mig omöjligt att upptäcka, hvarför jag ej hos reptilierna 

 funnit anledning att såsom Ramon y Cajal 19_ 20 därstädes indela cellerna uti tre 

 nuclei. Därvid erkänner jag villigt, att jag i somliga preparat funnit, att cellerna här 

 och livar kunna ligga circumskript tätare. Dessa cellanhopningar äro dock så ringa, 

 samt icke konstanta, och deras celler skilja sig icke på något sätt från de andra uti 

 utseende och byggnad, att jag måste betrakta det olämpligt och onödigt belastande 

 att belägga dem med speciella namn. 



Liksom Ad. Meyer 1,<J — m , Elliot Smith 1 55 — 173 , Unger ,91 , Johnston 81 - 92 , 

 Edinger 32 ~ 36 , Shimazono 152 m. fl. har äfven jag kommit till den åsikten, 

 att det speciellt utmärkande för Septum hos reptilierna är dess 

 mäktiga utveckling och homogena, enhetliga byggnad, och att dess 

 celler icke ligga ordnade i skikt, utan diffust strödda, samt att de 

 äro föga differentierade. I det föregående har jag visat, att Palaeo- 

 pallium hos fiskar och amfibier hade liknande byggnad. 



Uti frågan h varifrån Palliums olika delar hos reptilierna utvecklas, har Kappers 93 ~ 9i 

 visat, huru både Palaeopallium och Neopallium hafva sitt matrixskikt lateralt vid 

 Fissura rhinalis externa, och huru Palaeopallium under utvecklingens gång försk jutes 

 uti medial riktning. Lange 105 , Kappers, Edinger och Jakob " 9 , skildra vidare och 

 belysa med vackra illustrationer, huru laterala cellplattan just vid Fissura margi- 

 nalis alltså på platsen för matrix direkt utan gräns öfvergår uti Rhinencephalons 

 bark, hvilket jag öfverallt hos reptilierna kunnat konstatera riktigheten af. Enligt 

 den framstående hjärnforskaren Chr. Jakob " 9 utvecklas all hjärnbark, alltså både 

 Archipallium och Neopallium, från ett invid Fissura marginalis uti laterala hemisfär- 

 kanten, på det ställe, där Rhinencephalon och Corpus striatum sammanstöta, liggande 

 matrix-skikt, som han kallar marginalbarlcen. Jakob förklarar vidare, att Palaeopallium 

 icke utvecklas till Archipallium, lika litet som Archipallium kan omändras till Neo- 

 pallium och tvärtom. 



Jakob konstaterar vidare, att det ursprungliga hemisfärtaket, Pallium mem- 

 branosum, vid stigande utveckling förskjutes mer och mer inåt medio-ventralt och 

 kommer slutligen att bilda det ependymskikt, som utkläder Plexus chorioideus uti 

 ventriklarna. 



Slutligen vill jag anföra, att Erik Muller 123 skrifver, att Pallium, som han nyss 

 förut indelat uti Archipallium och Neopallium, »utvecklar sig från en på utsidan af 

 Telencephalon ventralt belägen insänkning, som hos de högre djuren blir Fossa Sylvii». 



Det anförda torde vara mer än tillräckligt för att visa, att både Archipallium och 

 Neopallium ha sitt matrixskikt vid Fissura marginalis. Själf har jag i det föregå- 

 ende visat, dels att Palaeopallium utvecklas före Neopallium och Archipallium, dels att 

 Palaeopallium äfvenledes har sin matrix vid Fissura marginalis. Alla veta vidare, att 

 Archipallium är en äldre bildning än Neopallium. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 59. N:o 2. 11 



