82 G. S. LUNDAHL, COMMISSURA SÉPTI. 



Från matrix vid Fissura marginalis utvecklas alltså hos repti- 

 lierna först Palseopallium, sedan Archipallium och sist Neopallium. 

 Hvarje del utbreder sig till en början uti me di o-d o r s a 1 riktning, 

 och gifvetvis måste de senare utvecklade delarna skjuta de äldre 

 delarna framför sig i samma riktning. 



Jakob's 79 åsikt, till hvilken jag ansluter mig, om Pallium membranosums vidare 

 öden och förändrade läge under utvecklingens gång gäller med samma rätt äfven för 

 hela Palseopallium hos fiskar och amfibier. Emedan Palseopallium är mäktigt utbil- 

 dadt hos amfibierna och icke kan utvecklas till Archipallium, måste man gifvetvis fråga 

 sig, hvart Palseopallium tagit vägen hos reptilierna, ty denna h järndel kan ej tänkas på en 

 gång kunna försvinna hos så närstående djurgrupper. Med stöd af of van relaterade 

 och bevisade fakta kan detta tillfredsställande förklaras på följande sätt. 



Archipallium förtränger under sin tillväxt medi o-d orsalt Pa- 

 lseopallium framför sig i samma riktning. Därefter förträn ges 

 Archipallium i sin tur i medi o-d or sal riktning genom Neopalliums 

 tillväxt. Därvid får Archipallium ej längre plats inom det dorsala 

 omfånget af hjärnan, utan förträn ges delvis öfver till hemisfärens 

 mediala parti, därvid alltjämt skjutande Palseopallium framför 

 sig. P a 1 se o p a 1 1 i u m måste därför komma att intaga rummet mellan 

 Archipallium och Lobus parolfactorius; d. v. s. det kommer att hos 

 reptilierna till alla delar sammanfalla med, livad som hos dessa 

 djur kallas Sep tum pellucidum. 



Den form af stympad kon, som Palseopallium under denna utveckling erhållit, 

 kan måhända förklaras antingen med trycket uppifrån eller därmed, att den förtjoc- 

 kade, dorso-mediala delen af Pallium, som hos amfibierna utgjorde Palseopallium, un- 

 der den vidare differentieringen hos reptilierna kommer att skjutas ned ventralt. 



I det föregående har jag visat, att Septum pellucidum hos reptilierna öfverens- 

 stämmer med Palseopallium hos fiskar och amfibier uti byggnad. På grund af dess 

 diffust strödda, föga differentierade celler är det äfven hos reptilierna liksom hos de 

 lägre djuren svårt att cytoarkitektoniskt afgränsa Septum från Lobus parolfactorius, 

 men däremot ytterst lätt från Archipallium på grund af den stora differensen uti 

 dessa bildningars histologi. Denna skarpa gräns utan minsta öfvergång måste ju tala 

 mycket mot möjligheten af att Palseopallium skulle kunna utbildas till Archipallium. 



Det sagda torde vara mera än nog för att gifva mig rätt att 

 förklara, att Septum pellucidum hos reptilierna måste vara homolog 

 med Palseopallium hos fiskar och amfibier. 



Denna homologi styrkes än mer, genom att det varit mig möjligt att visa, att Sep- 

 tum pellucidum hos reptilierna äger en Commissura septi, som intet har att göra med 

 Archipalliums kommissur, den må kallas Commissura pallii anterior, Psalterium, Com- 

 missura hippocampi eller annorlunda. 



I fråga om Telencephalons ledningsbanor kan jag endast bekräfta, hvad som 

 förut däröfver skildrats af Edinger 32 - 30 , Kappers 93 " 94 , Lange 105 , Unger ,91 m. fl. 

 Därför torde det vara onödigt att belasta detta arbete med referat af dessa, förut kän- 



