KTJNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 59. N:0 2. 89 



Den olikhet och vida mäktigare utveckling, som Telencephalon hos däggdjuren 

 företer i förhållande till hos reptilierna, beror bland annat framför allt på den allt kraf- 

 tigare fortskridande förstoringen af Neopallium och dess kommissur Corpus callosum 

 samt de förskjutningar, som andra bildningar, såsom Archipallium, därigenom blifva 

 underkastade. Dessa förskjutningar komma till stånd hos däggdjuren efter samma 

 principer — ehuru i vida högre grad — , som jag beskrifvit hos reptilierna. 



Skildringen häraf liksom äfven af ledningsbanornas förhållanden uti Telence- 

 phalon hos Mammalia falla utom ramen för detta arbete, hvarför jag ej går in därpå, 

 så mycket mer som jag icke har något nytt att tillägga därtill. I det följande kommer 

 jag i allmänhet att använda den af Edinger brukade nomenklaturen å dessa banor. 



Såsom jag förut framhållit, omfattar Septum p e 1 1 u c i d u m hos 

 däggdjuren, liksom hos reptilierna, den främre, förtjockade eller för- 

 tunnade delen af mediala hemisfärväggen, som saknar typisk hjärn- 

 barksstruktur. Septum gränsar ventralt till sekundära luktcentra 

 och Corpus striatum och dorsalt till Corpus callosum och Ammons- 

 formationen, skild från denna genom Sulcus f imbrio-dentatus. 



Med stöd af E. Smith i55-i73 ? Kappers m- q \ Edinger 32 -36, tjnger 191 , Zuc- 

 kerkandl 204_ 208 , Johnston 81 ~ 92 m. fl. anser jag mig utan vidare hafva rätt 

 att påstå, att Septum pellucidum hos Mammalia, fat t ad t efter min 

 definition, h varigenom tidigare författares hopblandande af Sep- 

 tum med olika stora delar af Rhinencephalon undvikes, måste vara 

 homologt med det af mig förut beskrifna Septum pellucidum hos 

 reptilierna. 



Ett förhållande, livarom en hel del författare i allmänhet yttra sig som om en 

 själfklar sak, utan att närmare gå in därpå. Detta visar sig därigenom, att de, så- 

 som Johnston m. fl. med förkärlek göra, när de skola skildra denna hjärndels fylogeni, 

 sammanslå reptilier och däggdjur till en djurgrupp gentemot de lägre vertebraterna. 



Jag ber att för undvikande af upprepningar få hänvisa till min sammanställning 

 om Septum pellucidum, hvari dess histologi och relation till ledningsbanorna och funk- 

 tionella betydelse utförligt skildrats. Af denna framgår, att alla moderna forskare äro 

 ense om, att Septum pellucidum hos Mammalia utgör den framför Lamina terminalis 

 belägna, ventrala delen af Telencephalons mediala Palliumvägg. Inom denna ut- 

 vecklas enligt A. Meyer ne-in, Elliot Smith, Edinger, Johnston, Shimazono 152 , 

 Marchand u °— in , Zuckerkandl 204 — 208 m. fl. icke någon hjärnbark. Den bibehåller 

 hos alla Mammalia, Homo icke utesluten, samma enkla, histologiska struktur med mer 

 eller mindre diffust strödda, föga differentierade nervceller som hos fiskar, amfibier 

 och reptilier. 



Hos Mammalia afgränsas Septum kaudalt af Columnee fornicis. Den dorsala 

 gränsen gestaltar sig olika allt efter Corpus callosums utvecklingsgrad: hos djur med 

 kraftigt utvecklad Bjälke, såsom Carnivora, Ruminantia och Primates, afgränsar dess 

 trådmassa Septum skarpt från Neencephalon. Hos dessa djur atrofierar Septums 

 vägg alltmer, hvilket gifvit anledning till adjektivet pellucidum. Hos lägre Mammalia 

 däremot, hvilka sakna eller endast äga en klent utvecklad Corpus callosum, förhåller 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 59. N:o 2. 12 



