90 G. S. LUNDAHL, COMMISSURA SEPTI. 



det sig annorlunda. Hos dem har nämligen icke en kraftigt växande Corpus callosum 

 förträngt Ammonsformationen kaudo-ventralt, utan denna når fram till hjärnans rost- 

 rala delar och hopsmälter där med det alltid hos dessa djur kraftigt utvecklade Sep- 

 tum, som på grund af sin tjocklek kallats Massa prsecommissuralis, hvilket namn af 

 många synes lämpligare hos dessa djur än Septum pellucidum. 



Som jag förut vida noggrannare skildrat uti min historik Septums varierande 

 utseende och utveckling hos olika Mammalia jämte de olika forskarnas på området 

 åsikter därom, torde denna lilla återblick vara tillräcklig. Därför öfvergår jag nu 

 till undersökningen af mitt material för att söka utröna, om den af mig hos reptil ierna 

 beskrifna Oommissura septi äfven förekommer hos Mammalia. 



Aplacentalia. 

 Monotremata och Marsupialia. 



Beträffande Aplacentalia skulle jag först vilja påpeka, att jag af materialet från 

 Monotremata och Marsupialia funnit, att liksom hos reptilierna Archipallium och 

 Rhinencephalon rostralt direkt öfvergå i hvarandra. Det är först något längre 

 kaudalt, som det i samma riktning hastigt i storlek tilltagande Septum pellucidum 

 skjuter sig kilformigt in dem emellan och skiljer dem åt. Äfven Lobus olfactorius 

 tilltager kaudalt betydligt i bredd. På mediala sidan sammansmälter den med me- 

 diala Palliumväggen, d. v. s. Septum, så att Fissura rhinalis medialis blir mycket 

 svagt utvecklad och kort. På laterala sidan däremot kan Fissura rhinalis lateralis 

 följas utefter hela hjärnan. 



Archipallium har redan hos Aplacentalia trängts öfver till hjärnans mediala yta, 

 och intager ej ens där hela ytan, ty Neopallium omfattar dess dorsala del. 



Ventralt om Archipallium finns uti den rostrala delen af hjärnan en grund, med 

 svårighet iakttagbar fördjupning af mediala väggen, som motsvarar Fovea septo- 

 corticalis hos reptilierna och utgör gränsen mellan Archipallium och Septum pelluci- 

 dum. I sin fortsättning bakåt blir denna kraftigare och kallas då Sulcus fimbrio- 

 dentatus; rostralt blir den däremot obetydligare och försvinner snart. 



Äfven jag har som så många andra forskare, såsom Owen 132— 133 , Symington 184 , 

 Flower 42 , Sander 149 , Elliot Smith 155 — 173 , Ziehen 201 - 203 , Edinger 32 - 36 m. fl. frap- 

 perats af, att Oommissura anterior hos Aplacentalia är så enormt stor, vida mäktigare 

 än Commissura hippocampi. Vidare har jag funnit, att de af mig undersökta djuren 

 sakna en själf ständigt förlöpande Corpus callosum, h varigenom de skilja sig från alla 

 Placentalia, och att deras neopalliala, kommissurala trådar förlöpa uti Commissura 

 anterior. 



Symington och Elliot Smith hafva på ett tillfredsställande sätt bevisat detta 

 genom att konstatera, att Commissura anterior hos Aplacentalia förenar icke blott 

 hvardera sidans Rhinencephalon, utan äfven hela dess Neopallium. 



I samma mån som hos Placentalia den själfständiga Corpus callosum utvecklas, 

 aftager alltmer antalet neopalliala trådar uti Commissura anterior och reduceras hos 

 de högsta Mammalia till ett minimum. Zuckerkandl's 204-208 påstående, att de 





