10 H. HUSS, BAKTERIOLOGISKA UNDERSÖKNINGSMETODER. 



enligt livad dessa forskare funnit, utvecklingsmöjligheterna för sådana stammar af B. 

 c o 1 i, som kunna vara af betydelse för bedömandet af ett vattens renhet. Som frå- 

 gan är af stor vikt, torde ett närmare skärskådande af densamma vara nödvändigt. 



Den hygieniskt sedt betänkligaste föroreningen i ett vattendrag representeras 

 gifvetvis af fäkalier från_varmblodiga organismer, speciellt däggdjur. Dessa fäkalier 

 äro så godt som alltid synnerligen rika på B. c o 1 i. Då nu kloak vatten från be- 

 bodda platser städse har en viss halt af lösta eller uppslammade föroreningar af fäkalt 

 ursprung, torde kloakvattens närvaro i ett vattendrag icke kunna på bakteriologisk 

 väg påvisas på ett enklare sätt än genom att fastställa förefintligheten af B. c o 1 i 

 i detsamma. Utom hos däggdjuren påträffas emellertid B. c o 1 i i fäces från ett fler- 

 tal andra såväl varm- som kallblodiga djur (fåglar, fiskar, grodor). För att afgöra, 

 om den i ett vatten konstaterade B. c o 1 i härstammar från den ena eller andra grup- 

 pen djur -- och detta är af hygienisk betydelse - - måste m. a. o. den ur vattnet isole- 

 rade bakterien identifieras. Vid de undersökningar, som äro nödvändiga i och för denna 

 identifiering, stöter bakteriologen på flera svårigheter. Gränserna mellan de olika, 

 från skilda djur härstammande formerna af bakterien befinnas ej alltid vara så skarpa, 

 som önskligt vore. Likaså förekomma stammar af understundom rätt stor olikhet 

 uti samma djurarts fäces. I stort sedt råda emellertid högst väsentliga skillnader i ka- 

 raktär mellan å ena sidan i varmblodiga, å den andra i kallblodiga djurs tarm lefvande 

 B. c o 1 i. Fågel- c o 1 i har - - såvidt hittills bekant -- samma morfologiska och bio- 

 logiska karaktärer som B. c o 1 i från människans och andra undersökta däggdjurs 

 fäces. Mängden af i vattendragen förekommande fågelfäces torde dock i de flesta fall 

 vara så liten, att man utan allt för stora samvetsbetänkligheter kan bortse från denna 

 eventuella felkälla vid påvisandet af B. c o 1 i (jfr 19, sid. 466). Eijkman's jäsnings- 

 prof baserar sig hufvudsakligen på den fysiologiska skillnad mellan i varm- och kall- 

 blodiga organismer förekommande B. c o 1 i, som består däri, att den förra under 

 gasalstring förjäser dextros vid 46°, under det att denna egenskap vanligen saknas hos 

 den senare formen. 



Dels för att kontrollera i litteraturen refererade uppgifter, dels för att få en på 

 egna undersökningar fotad uppfattning om ofvan behandlade spörsmål ha i samman- 

 hang med föreliggande arbete ur fäces från människor, hästar, kor och fiskar isolerade 

 gasalstrares karaktärer underkastats en prof ning. De analyserade bakteriestammarnas 

 antal är visserligen ej så stort, men då de vid undersökningarna erhållna resultaten 

 tämligen väl sammanfalla med andra bakteriologers rön på området, så torde de slut- 

 satser, som dragas af pröfningen, få anses berättigade. 



Ur m ä n n i s k o-jäces isolerade gasalstrares karaktärer. T morfologiskt hänse- 

 ende visade de undersökta 50 stammarna inga afvikelser från de kännetecken, som de 

 bakteriologiska handböckerna angifva såsom karakteristiska för B. c o 1 i. De äro 

 utan undantag gramnegativa, peptonisera icke köttpeptongelatin och bilda icke svaf- 

 velväte i järngelatin. Samtliga stammar förjäste dextros under gasbildning såväl vid 

 37° som vid 46°. De stammar, som pröfvats å indolbildning, ha befunnits vara indol- 

 alstrare, antingen reaktionen utförts å 14 eller två dagar gamla kulturer i 1 % pepton- 

 vätska. Alla stammarna hafva koagulerat mjölk vid .37° inom sju dagar. Inom 24 tim- 



