KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDUNGAR. BAND 59. N:0 5. 15 



ämnesomsättningsprodukter), som alstrats i jäsningsvätskan vid 37°, eftersom det ej 

 lyckats isolera en enda stam 45°-gasalstrare ur denna. Ur en ruda har en stam 45°-gas- 

 alstrare isolerats, trots att gas ej alstrats i DuRHAM-rör vid 45°, när dextrospeptonvätska 

 ympats med råkultur ur 37°-jäsningsvätskan. Denna stam härleder sig ur den enda, 

 svarta koloni, som utvecklades, när vätska ur jäsningskolfven spreds å kongorödtagar. 

 45°-gasalstrare torde i detta fall ha varit utomordentligt sällsynta. Detta synes äfven 

 ha varit förhållandet med en annan rudas fäces. Af de två med vätska ur jäsnings- 

 kolfven ympade DuRHAM-rören visade endast det ena gasbildning vid 45°. Af två, 

 från spridningskulturen i kongorödtagar afympade, svarta kolonier alstrade också blott 

 den ena gas vid 45°. Mordberg (46) fann vid en undersökning af fäces från fiskar och 

 grodor, att denna alltid var fri från såväl vid 37° som vid 46° gas alstrande mikrober, 

 när djuren fångats i rent vatten. Fäces från djur, som tagits ur orent vatten, fram- 

 kallade blott i några prof gasbildning vid 46° (det lyckades ej M. att isolera gasalstrarna 

 i dessa fall). Dessa Mordbergs resultat tala också för, att 45°-gasalstrare ej äro att 

 räkna till de ordinarie gästerna i fisktarmen. Visar sig denna någon gång innehålla 

 gasalstrare, hvilkas egenskaper sammanfalla med varmblods-c o 1 i, torde djuret här- 

 stamma från eller tidvis ha uppehållit sig i med fäces från varmblodiga organismer för- 

 orenadt vatten. 



Samtliga undersökningar af ur fäces isolerade gasalstrare visa också, att skarp 

 skillnad i allmänhet råder mellan å ena sidan kallblodiga djurs B. c o 1 i och å den 

 andra i varmblodiga organismers tarm förekommande B. c o 1 i. Däremot ha inga 

 så stora — hvarken morfologiska eller biologiska - - skillnader mellan de olika stammar 

 af denna bakterie, som isolerats ur artolika, varmblodiga organismers fäces, konstate- 

 rats, att det kan sägas vara möjligt att på någon af de vägar, som här ofvan refererats, 

 särskilja dem. Man får nöja sig med att konstatera när- eller frånvaron af »B. c o 1 i 

 från varmblodiga organismer», d. v. s. vid 45°, i dextrospeptonvätska gas alstrande 

 B. c o 1 i. Om bakterien härstammar från människor, hästar eller andra varmblo- 

 diga djur, synes ej möjligt att afgöra. 



Under sådana förhållanden och på grund af livad förut sagts här ofvan, talar mycket 

 för att endast de vid 45° växande och gasbildande stammarna af B. c o 1 i äro — prak- 

 tiskt-hygieniskt sedt — af vikt för ett vattens bedömning. Eijkman's vid 45° anställda 

 jäsningsprof borde därför på ett enkelt och tidsbesparande sätt möjliggöra bestämningen 

 af ett vattens renhetsgrad. Emot denna metods tillförlitlighet ha emellertid som nämnt 

 ett flertal bakteriologer opponerat sig. Neumann (48) uttalar som sin - - på jämfö- 

 rande försök grundade - - uppfattning, att en temperatur af 46° verkar hämmande på 

 B. c o 1 i ' s utveckling i dextrosbuljong eller ock rent af dödande på bakterien. Äfven 

 Nowack (49) gjorde liknande erfarenheter vid sina undersökningar, af hvilka framgick, 

 att förmågan att vid 46° förjäsa drufsocker är beroende af antalet i kulturvätskan befint- 

 liga bakterieindivid. Af den ena stammen -- N. arbetade med renkulturer då B. c o 1 i — 

 framkallade 28 individ gasbildning, under det att 11 gåfvo negativt resultat. Af en annan 

 stam åter erhölls gas med 125 720000 individ i jäsningskolfven, men ingen gasbildning, 

 när kulturvätskan ympats med 1 257 200 individ. Nowack anser därför, att om Eijk- 

 man\s jäsningsprof utfaller negativt, så bevisar detta icke med säkerhet, att B. c o 1 i är 



