KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 59. NIO 5. 29 



ter, tillhör de arter, hvilka vanligen vegetera i fisktarmen. Att dessa arter förekomma 

 talrikare under sommarmånaderna än under den kallare årstiden, synes under sådana 

 förhållanden helt naturligt. De äro visserligen — i likhet med varmblods-c o 1 i — i 

 allmänhet synnerligen resistenta i vatten, men aftaga dock synbarligen mot vintern 

 i antal, dels väl på grund af att tillförseln af fiskfäces under den kalla årstiden 

 minskas, dels till följd af det decimerande inflytande som fysikaliska förhållanden 

 och flagellater, ciliater och andra bakterieätare utöfva. De karaktärer, som den större 

 parten af sommaren 1916 undersökta gasalstrare äger, öfverensstämma ganska mycket 

 med fisk-gasalstrarnas. Utom det att dessa vid Mälarens, Årsta vikens och Bornsjöns 

 undersökning isolerade gasalstrare ofta peptonisera gelatinhaltigt substrat och koa- 

 gulera mjölk utan att förändra dennas reaktion, bilda de äfven svafvelväte i järngelatin 

 i mycket stort antal (då ej alla gasalstrare, som undersökts vid Vattenledningsverket, 

 prof väts å svafvelvätebildande förmåga, finnes ingen siffra härför å tabellen, sid. 28), 

 allt karaktärer, som äro vanliga hos ur fiskfäces renodlade gasalstrare. Högsta siffran 

 för peptoniserande och mjölk vid amfotär reaktion koagulerande gasalstrare har vid 

 undersökningen af insjöarna erhållits sommaren 1914 (juli — september-serien). Or- 

 saken till att siffrorna för 45 -gasalstrare äro så olika för sommarmånaderna 1916 och 

 1914 får nog sökas i det förhållandet, att Vattenlednings verkets undersökningar (1916) 

 omfatta vattendrag, som året om ha ungefär samma renhetsgrad, under det att de af 

 förf. för Hälsovårdsnämndens räkning utförda undersökningarna beröra sjöar, h vilkas 

 vattenbeskaffenhet på sommaren nedsättes delvis genom orena tillflöden från endast 

 under denna tid bebodda villor. I förra fallet är halten af varmblods-c o 1 i sommar 

 och vinter ungefär densamma, under det att halten af fisk-gasalstrare på sommaren 

 ökas i betydande grad; i senare fallet ökas antalet varmblods-c o 1 i i samma grad 

 som vattnets halt af fisk-gasalstrare stiger. Vid jäsningsprofvet tager varmblods-c o 1 i 

 öfverhanden på grund af att densamma bildar syra hastigare än hvad fisk-gasalstrarna 

 i allmänhet synas göra. 



Ej så få ur vatten isolerade gasalstrare göra mjölk sur utan att därför koagulera 

 densamma. Särskildt hög är den procentuella siffran för dylika former i november — 

 december-serien 1913 (45 ° ). Alla vid denna undersökningsserie renodlade 45°-gas- 

 alstrare koagulera mjölk, större delen (c:a 90 %) inom 7 dagar, resten dock först efter 

 8 — 24 dagar. Vid öfriga vinter- och vår-serier äro siffrorna för de ej koagulerande stam- 

 marna icke så höga, 12, resp. 14 och 15 %. Anmärkningsvärdt är, att samtliga, vid 

 Hälsovårdsnämndens undersökning af insjöarna november — maj isolerade gasalstrare 

 göra mjölk sur. Under sommaren 1914 koagulera 4 % af stammarna mjölk med bibe- 

 hållande af dennas amfotära reaktion. Hvad indolbildningen hos gasalstrarna angår, 

 så är den mycket växlande och det förefaller af undersökningarna, som om konstaterandet 

 af om en stam är indolbildare eller ej icke kan få vara afgörande vid bestämmandet af 

 om gasalstraren är B. c o 1 i eller ej. Om indolbildning skulle anses obligatorisk för 

 varmblods-c o 1 i, så komrae endast högst 28 ° af de vid juli — september-serien 1914 

 renodlade gasalstrarna att kunna räknas som sådan. Beträffande gasalstrarnas svafvel- 

 vätebildning hänvisas till tabellen å sid. 28. 



Det torde af allt som i det föregående sagts till belysning af jäsningsprofvets värde 



