42 H. HUSS, BAKTERIOLOGISKA UNDERSÖKNINGSMETODER. 



bringa mjölk till koagulering, samtidigt som mjölken antager sur reaktion. Ett fler- 

 tal af prof ven koagulera mjölken utan att förändra dess amf otära reaktion; först senare 

 antager kulturen sur reaktion. Af undersökningarna framgår, att det alltid rör sig om 

 renare vatten, när kulturens utveckling är sådan. I de fall åter, då den amfotära reak- 

 tionen icke förändrats hos den koagulerade mjölken, utan håller sig längre tid (observa- 

 tionstid: en månad), föreligga sannolikt rena vatten, fria från fäkala föroreningar. 

 Vattnets jäsningstiter belöper sig i dessa fall till 1 < j < 10 a 100 < j. Dessa senare 

 vatten kunna äfven påverka mjölken så, att densamma efter koaguleringen (med eller 

 utan förändring af substratets ursprungligen amfotära reaktion till sur eller alkalisk) 

 peptoniseras. Ofta observerar man, att vatten, h vilkas jäsningstiter ligger mellan de 

 två of van nämnda talen, äro utan all inverkan på mjölk vid 37°. 



När mjölk koaguleras af vatten inom kortare eller längre tid med antagande af 

 sur reaktion, torde koaguleringen i regel förorsakas af B. c o 1 i: i de fall, då vattnet 

 med säkerhet är f äkalt f örorenadt, af varmblods-c o 1 i, vid renare vatten af atypisk 

 sådan eller af bakterier, liknande en del af dem som förekomma i fisktarmen. Någon 

 enstaka gång torde mjölkens koagulering ske genom Streptococcus lactis 

 eller andra mjölksyrebildande, men ej gasbildande mikroorganismer. Vid undersök- 

 ningarna har det visat sig, att mjölkkoagulering vid sur reaktion och dextrosför jäs- 

 ning ej alltid förorsakas af samma bakterier, äfven om jäsningstitern betecknas med ett 

 så lågt tal, att man kan antaga att vattnet innehåller minst en cell af B. c o 1 i i den 

 volym, som pröfvats i detta hänseende. Vid renodlingar ur med vatten af denna beskaf- 

 fenhet koagulerad mjölk ha i flera fall endast sådana mikrober isolerats, som icke haft 

 dextrosspaltande egenskaper. Bacillus p u t r i f i c u s synes icke vara säll- 

 synt i vatten. I hvarje fall har den rätt ofta kommit till utveckling, när B. c o 1 i 

 saknats, och då förorsakat substratets peptonisering under alstrande af kraftig stank 

 af gammal Limburgerost. Då ett vattens inverkan på mjölk resulterar uti p u t r i- 

 f i c u s-jäsning, torde alltid ett relativt rent vatten föreligga. På samma sätt synes 

 det ofta förhålla sig, om mjölkkoaguleringen vid 37° förorsakas af Bacillus a m y- 

 lobacter. 



Undersökningen af ett vattens förhållande till mjölk kan sålunda — såsom of van 

 visats - - vara en god, kompletterande hjälp vid bestämningen af detsammas renhets- 

 grad. Dock måste man alltid ihågkomma, att ej alla vid 37° ur dextros gas alstrande, 

 och mjölk koagulerande c o 1 i-liknande organismer tillhöra gruppen »varmblods- 

 c o 1 i ». För den skull torde det kanske vara ännu lämpligare och endast bidraga till 

 att göra pröfningen skarpare och lättare definierbar, om vattnets förhållande till mjölk 

 undersökes vid såväl 37° som 45°. Ett stort antal af förf. vid Vattenledningsverkets 

 laboratorium anställda, jämförande försök ha lämnat till resultat, att vatten, hvars 

 jäsningstiter (vid 45°) betecknas med talet 0,i < j < 1 eller med lägre tal, koagulerar 

 mjölk vid 45° inom 24 — 48 timmar med sur reaktion. Vatten af renare beskaffenhet 

 förändrar mjölken antingen icke alls eller ock på ungefär samma sätt som vid 37°. 

 Vatten, som innehåller ett eller flera individ af varmblods-c o 1 i pr cm 3 , bringar mjölk 

 mycket fortare till surning vid 45° än vid 37°. Genom att ansätta ett mjölkprof vid 45° 

 utesluter man alla endast vid 37° växande stammar af B. c o 1 i och denna närstående 



