62 H. HUSS, BAKTERIOLOGISKA UNDERSÖKNINGSMETODER. 



(50 dagar) förvaring skulle vara svårare reducerbar än det ny beredda reagenset. 

 Möjligt är emellertid, att den härvid använda lösningen, som efter beredningen 

 först steriliserats i strömmande ånga en half timme och därefter förvarats i med bomulls- 

 propp sluten kolf, förlorat den allra största delen af sin alkoholhart och på grund häraf 

 långsammare affärgats än de båda nyberedda lösningarna. 



Det förefaller af de få försök, som utförts, som om färglösningens upphettning i 

 och för dess sterilisering ej skulle utöfva allt för stor inflytande på dess reducerbarhet. 

 Ej ens färgämnets kokning med absolut alkohol synes hafva något menligt inflytande i 

 detta afseende. Hufvudsaken är, att små mängder alkohol äro närvarande, när rela- 

 tivt rena vatten skola pröfvas å reduktionsförmåga. Den 0,1 % metylenblåttlösningens 

 sterilisering är för öfrigt obehöflig för här ifrågavarande ändamål, om vatten af hög 

 renhetsgrad (t. ex. Stockholms vattenledningsvatten) eller sådant, som genom kokning 

 befriats från största delen af däri förekommande mikroorganismer, användes till mety- 

 lenblåttlösningens beredning. 1 den koncentration — 0,1 % — , hvari lösningen af mety- 

 tylenblått för här meddelade undersökningar hållits färdigberedd, dödar denna icke 

 B. c o 1 i inom ett dygn och efter samma tid ej heller Bacillus Globigii (B. 

 m e s e n t e r i c u s r u b e r). Allt för bakterierikt vatten får därför ej komma till 

 användning vid färglösningens beredning, om osäkra resultat skola kunna undvikas. 



Hvilken temperatur kan nu anses vara den lämpligaste vid pröfningen af ett vat- 

 tens reducerande inverkan på metylenblått? Spitta och Weldert (64) förorda för 

 reduktasprofvets utförande med biologiskt renadt kloak vatten en temperatur af 37° 

 såsom den lämpligaste. Häri öfverensstämma dessa med Cathcart och Hahn (9), 

 hvilka vid sina undersökningar öfver bakteriers reducerande egenskaper funno, att den 

 härför optimala temperaturen ligger vid 37°. Äfven Seligmann (61) begagnade samma 

 värmegrad vid pröfning af renade kloakvattens reduktionsförmåga. Med undantag 

 af februari-serien 1916, då prof äfven ansattes vid 37°, ha vid föreliggande undersök- 

 ningar städse en temperatur af 18 — 20° (rumstemperatur) kommit till användning vid 

 reduktasprofvets utförande. Af dessa undersökningars resultat kan dragas den slut- 

 satsen, att för praktiskt taget rena eller nästan rena vatten en temperatur af 18 — 20° 

 är den lämpligaste, under det att en så hög värmegrad som 37° synes förhindra de i dessa 

 rena vatten förekommande mikrobernas utveckling och härmed förenade, reducerande 

 verksamhet. Hvad åter angår verkligt - - starkare eller svagare - - förorenade vatten, 

 så synes det af de få pröfningar, som utförts, framgå, att 37° icke är en för hög tempe- 

 ratur för reduktasprofvet, att tvärtom vid denna temperatur resultatet af under- 

 sökningen erhålles afsevärdt tidigare än om profvet ansattes vid rumsvärme. Af- 

 färgar alltså ett vatten metylenblått vid 37°, torde man vara befogad att anse detta 

 såsom rätt starkt förorenadt, inträder däremot icke affärgning inom af se värd tid, hör 

 vattnet antagligen till den kategori, som kan benämnas praktiskt taget rent vatten. 

 1 öfrigt hänvisas till tabellerna uti hufvudarbetet (27 b), hvaraf framgår, att de 

 allra renaste vattnen icke ens vid rumstemperatur affärgat metylenblått inom en 

 så lång tidrymd som omkring 5 1 j 2 månader. Tabellen öfver undersökningarna af 

 Mälaren under uppsjön 1913 visar å andra sidan, att med kloak vatten starkt förore- 

 nadt vatten inom praktiskt användbar tid affärgar sagda färgämne vid rumstem- 



