66 



H. HUSS, BAKTERIOLOGISKA UNDERSÖKNINGSMETODER. 





Reduktioneför- 





M-halt 



måga. (Affärg- 

 ning inom tim.) 



Jäsningstiter 



9 600 



90 



0,01 < j < 0,1 



5 500 



168 



0,01 < j < 0,1 



4 900 



168 



0,1 < j < 1,0 



2 800 



1 320 



0,01 < j < 0,1 



1 900 



600 



0,1 < j < 1,0 



1 100 



744 



o,i< j < i,o 



450 



360 



1,0 < j < 10,0 



50 



912 



1,0 < j < 10,o 



50 



1 848 



1,0 < j rg 10,0 



33 



744 



10,0 < j < 100,0 



17 



720 



10,0 < j < loo.o 



16 



1 080 



10,0 < j < 100,0 



Den första af de två ofvanstående tabellerna har uppgjorts för att visa, h vilka 

 skillnader, som kunna göra sig gällande i reduktionsförmåga hos vatten med samma 

 jäsningstiter (för jämförelses skull meddelas vid sidan härom minima och maxima för 

 vattnens M-halt); af den senare tabellen, h vilken endast innehåller de siffror, som er- 

 höllos vid undersökningen af Mälaren i december 1913, framgår reduktionsförmågans 

 förhällande till M-halten (i denna tabell är resp. vattens jäsningstiter äfven medtagen, 

 h vari genom jämförelser lätt kunna göras beträffande relationen mellan denna och de 

 båda andra data). Båda tabellerna visa på det mest tydliga sätt, att, liksom man ej 

 gärna kan uppställa några bestämda gränsiffror för ett rent och ett orent ytvattens ilf- 

 halt, resp. jäsningstiter, detta ej heller låter sig göra beträffande ett vattens förhållande 

 till metylen blått, så som detta prof väts vid här föreliggande undersökningsserier. Ett 

 starkt förorenadt vatten reducerar metylenblått i den här använda mängden vid rums- 

 temperatur inom ett eller ett fåtal dygn, vid 37° på kortare tid. Ett svagt förorenadt 

 eller rent vatten af färgar först efter lång tid; mången gång inträder, som förut är nämndt, 

 ingen affärgning ens efter flera månader. 



Frågan om de vid metylenblåtts affärgning verksamma ämnenas beskaffenhet 

 är ännu långt ifrån utredd. Så mycket sjaies emellertid framgå af i fasta näringssub- 

 strat och på andra sätt utförda försök, att de reducerande på mikrobiell väg bildade 

 substanserna kunna vara verksamma utan att mikroorganismerna själfva äro närva- 

 rande. Vid af förf. anställda försök visade det sig, att tankvatten och på biologisk väg 

 renadt tankvatten icke innehöllo några utan lefvande mikrobers närvaro metylenblått 

 reducerande ämnen. 



Ofvarmämnda båda vattenslag, hvilka vid ankomsten till laboratoriet gåfvo mycket svag reaktion å svafvel- 

 väte (Caro), försattes uti ulaspnippsilaskor med 10 % kloroform och förvarades efter omskakning vid 18 — 20°. 

 Efter 24 timmar afpipetterades vattnen från kloroformen. 1 glasproppsflaskor å 50 cm' blandades nu vatten med 

 1 cm 3 0,1 % metylenblåttlösning, innehållande aeetaldehyd, alkohol, resp. formaldehyd i sådana mängder, att 

 blandningarnas halt af dessa ämnen blef resp. 0,1, 0,0 1, och 0,0 5 %. Blandningarna affärgades icke inom flera 

 månader. — 



Vid undersökningar öfver biologiskt renade vattens benägenhet att ruttna, resp. 

 förmåga att reducera metylenblått funno Spitta och Weldert {64), att färgämnet 



