14 F. L. EKMAN, DEN SVENSKA HYDROGRAFISKA EXPEDITIONEN 1877. 



och dess längd, radialt räknadt, 18 mm. De äro fastade på en cylinder med kemiska 

 bottnar, som leda vattnet mot vingarne. I den undre könen nedtill är ett litet hål för att 

 göra vattentrycket oskadligt. Vid denna konstruktion afsågs icke blott kraftig verksamhet 

 hos turbinen och någorlunda likformig rotationshastighet för viss tiUryfirgalagd våglängd i 

 axelns riktning, utan äfven lättare tillverkning, enär lutningen af dessa korta vingar ej 

 behöfde förändras med centrum. Då metalldukarne i turbinhusets mynningar icke oväsendt- 

 ligt förminska vattnets genomströmningsarea derstädes, syntes denna ock lämpligen kunna 

 minskas omkring turbinen. Hvad beträffar turbinens omvridningshastighet, så befanns, 

 att då turbinhuset fördes genom vatten med en hastighet af 40 till 80 meter i minuten, 

 så gjorde turbinen 4,5 till 4,7 omvridningar för hvarje meter, hvilken rörelsehastighet dock 

 något minskades, då turbinhuset blifvit insatt i apparaten. Den våglängd, som apparaten 

 under u pphalningen behöfde tillryggalägga innan cylindern lösgjordes fanns genom direkta 

 försök vara 20 meter; den hade till följe af ett misstag vid utvexlingens beräkning blifvit 

 större än hvad som var afsedt. 



Genom den hittills beskrifna anordningen skulle den ofvan framstälda fordringen pa 

 apparatens sätt att verka visserligen kunna uppfyllas, men om hjulet e vore orubbligt 

 fästadt på dess axel, så skulle turbinen nödgas stanna, så snart den undre apparatens ned- 

 firande hunnit vrida armen n intill stången d. Men i så fall skulle vattnet ej kunna cir- 

 kulera genom turbinhuset utan medsläpas från öfre lager till undre, och gängningen å tur- 

 binaxeln skulle på en punkt lida en med tiden möjligen skadlig pä känning. För att före- 

 komma dessa olägenheter är hjulet e vridbart kring dess axel, ehuru med ett lindrigt 

 motstånd, som förorsakas deraf att en på hjulet fästad spärrhake /' af Ijedern z tryckes 

 mot det å axeln fastade spärrhjulet r (se tig. 10, som visar turbinhusets inre frän dess 

 andra sida). Detta motstånd är fullt tillräckligt för att hjulet e till en början, då appara- 

 ten nedfiras, skall kunna föra dess axel med sig, och då axeln stannat i dess å tig. 9 

 angifna läge, fortsätter hjulet dess rörelse, hvarvid haken x släpar öfver spärrhjulets tänder. 

 Men då apparaten föres uppåt i vattnet och hjulet c vrides i den motsatta riktningen, 

 griper haken fast i spärrhjulet och axeln måste då följa hjulets rörelse, och den måste 

 dervid göra ungefär en hel omvridning, innan den å axeln fastade armen n kan lösgöra 

 cylindern. 



Det är nödvändigt att axeln till hjulet e skall kunna direkt omvridas utifrån. Det 

 kan nemligen inträffa att armen n stannar i ett sådant \äge, att den hindrar stången d 

 att återtaga den ställning, som är nödvändig för cylinderns uppgillring. Axeln till hjulet 

 e har derföre åt ena sidan en 4-kantig förlängning, som genom ett hål i turbinhuset år 

 åtkomlig med en urnyckel. På den här tecknade apparaten, som är försedd urverk, vrider 

 den nämnda axeln direkt urverkets första visare och kan omvridas med en öfver visaren 

 fastad knapp. 



Måhända kan det förefalla, som om de beskrifna delarne vore för små och ömtåliga 

 för att passa för en apparat för ifrågavarande ändamål. Dervid bör dock betänkas att de 

 ifrågavarande delarne äro helt fä, nemligen en turbin med gängad axel, samt ett kugghjul 

 med spärrhjul och spärrhake, och att de äro omsorgsfullt skyddade. Under förutsättning 

 af ett välgjordt arbete bör en sådan mekanism vara åtminstone lika hållbar, som en gröfiv 

 men mera öppet liggande, och emedan hela apparaten är mycket lätthandterlig, är den i 



