24 F. L. EKMAN, DEN SVENSKA HYDROGKAFISKA EXPEDITIONEN 1877. 



Om man till värmeisolering af djupvattenhemtare skulle försöka att använda fibrösa 

 ämnen af lucker beskaffenhet, så skulle stora svårigheter möta vid apparatens konstruktion 

 till följe af vattentrycket. För vissa pulverformiga ämnens användning skulle väl denna 

 svårighet hafva mindre betydelse, om de hårdt sammanpackades, men om till följe af någon 

 otäthet i metallomhöljet vatten skulle intränga, så skulle dock deras isoleringsförmåga i 

 hög grad minskas, såsom man finner af försök 3 och 19. Jag ansåg derföre endast täta 

 ämnen böra ifrågakomma som isoleringsmedel, och att af dessa äfven sådana borde förkastas 

 som äro spröda, t. ex. kolofonium, och derföre utsatta för att af tillfälliga anledningar 

 mer eller mindre söndersmulas. Bland öfriga undersökta ämnen svntes guttapereha stå 

 främst i värmeisolerande förmåga och dessutom på grund af dess fasthet, seghet och lätta 

 formbarhet vara för ändamålet särdeles lämplig. 



Enligt försök 32 visade vattnet i den med guttapereha isolerade cylindern efter 4 

 minuters förlopp en temperaturstegring af blott 0,°05 och efter de 3 första minuternas för- 

 lopp ingen sådan alls, oaktadt termometerkulan var anbragt på det ställe i cylindern, der 

 en förändring var mest bemärkbar. Men medelst ångvinch borde apparaten kunna upp- 

 halas från de största djup, för hvilka den var afsedd, på mindre än 3 minuter. Med 

 handvinch för 2 man borde den kunna upphalas med en hastighet af 1 meter i secunden, 

 och således, då det största för detta arbetssätt ifrågakommande djupet kunde anslås till 50 

 meter, på åtminstone en minut. 



Visserligen kunde den invändning göras, att guttaperchabeklädnaden ej har samma 

 temperatur som vattnet, då apparaten först nedfiras, och derföre under dennes upphälning 

 kan afgifva en del af sitt värme till vattenprofvet, hvars temperatur sålunda skulle kunna 

 stiga oberoende af värmeledningen från det omgifvande vattnet. Härvid är dock att be- 

 märka, att guttaperchan under apparatens nedfirande afkyles af vattenströmmen såväl in- 

 vändigt som utvändigt och att den hastighet, hvarmed apparaten måste nedsjunka, för att 

 ej sluta sig, strängt taget ej behöfver vara större än o, g meter i sekunden och således i 

 alla händelser icke behöfver vara större än den, som kan ernås vid upphalningen. Om man 

 dessutom iakttager att upphemta vattenprofven i ordning efter tilltagande djup, så bör 

 guttaperchabeklädnadens inre temperatur i allmänhet sjunka i mån som de vattenprof, 

 som skola upphemtas, blifva kallare. Då dertill slutligen kommer, att vattenprofvets tem- 

 peratur undersökes på det ställe i apparaten, der en möjlig temperaturförhöjning gör sig 

 minst märkbar — i motsats till hvad som skett vid de ofvan anförda försöken — så syntes 

 mig vid öfvervägande af alla omständigheter att methoden otvifvelaktigt borde vara an- 

 vändbar för de djupförhållanden, för hvilka apparaten var afsedd. 



Jag valde derför guttapereha som värmeisolerande ämne och beslöt att gifva detta 

 läger en tjocklek af omkring 25 mm. och åt vattenhemtaren en rymd af minst 1 l ._, liter. 



