KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. NtO I. 29 



ra tens öfre ända gjorde under nedgåendet och lemnade åt erfarenheten att närmare afgöra 

 om apparatens ändamålsenlighet. 



Hvad då först beträffar storleken af de upptagna bottenprofven, så hade naturligtvis 

 bottnens beskaffenhet dervid inflytande. Från ren sandbotten förmådde apparaten blott 

 undantagsvis att upptaga något prof. Men om sanden var lerhaltig, så kunde den qvar- 

 hållas. Af lera, om äfven ganska hård, och af all slags lösare botten upptog apparaten 

 oftast vackra prof. Längden af de till antalet något öfver 50 bottenprof, som å båda far- 

 tygen med denna apparat upptogos, var i medeltal 40 cm., vexlande från 8 ända till 90 

 cm. 1 Då apparatens tyngd blott var 36 kilo, så bör resultatet i detta hänseende kunna 

 anses ganska tillfredsställande. Det största djup, på hvilket apparaten blef försökt, var 250 

 meter (Klints station n:o 70) och han upptog derifrån ett 85 cm. långt prof. Då det så- 

 lunda visat sig, att prof af inemot en meters längd kunnat med denna bottenhemtare er- 

 hållas, så torde längden af rörets fria del, 1,5 meter, knappast böra anses onödigt stor, 

 helst om man dertill vill göra afseende på möjligheten att röret kan intränga snedt i bottnen. 



Anordningen af messingsröret, hvari bottenprofvet inträngde, visade sig tillfreds- 

 ställande. Dess skötsel var beqväm och bottenprofvet blef helt qvarliggande i den ena 

 rörhalfvan, då den andra aflägsnats. Någon skada å detta rör inträffade aldrig oaktadt dess 

 relativt ringa styrka. Jag anmärker blott att de båda rörhalfvorna lämpligen kunna för- 

 stärkas till deras tjocklek i deras öfversta ända, på det att deras lösskrufning från stycket 

 alltid må gå obehindradt. En eller annan gång mötte detta någon svårighet till följe af 

 rörhalfvornas vekhet, men då gängningen var välgjord — hvilket här naturligtvis är af stor 

 vigt — kunde svårigheten dock snart öfvervinnas. 



Det rörliga ventilhuset förorsakade deremot till en början rätt mycket besvär. Ofta 

 inträffade, att det ej gled nog långt ned på röret för att kunna tillsluta dess mynning, 

 emedan friktionen mellan röret och skifvan s blef för stark, helst den sednare var i kanten 

 något skärpt. För Alfhilds bottenhemtare af hjelptes felet, dels genom noggrannare afputs- 

 ning af friktionsytorna, och dels genom att omkring ventilhuset fästa en blyplatta y, som 

 ökade dess vigt till 5,7 kilo. Sedan detta skett och ventilhusets lägsta ställning blifvit så 

 Justerad, att, då ventilen slutit sig, blott ett ganska obetydligt glapprum fanns mellan 

 ventilen och munstyckets mynning, gjorde löpventilen mycket god tjenst för att qvarhålla 

 bottenprofven. Detta visar sig påtagligt deraf, att sedermera blott 14 % af bottenunder- 

 sökningarne blefvo utan resultat, i de fall då löpventilen behörigen slutit sig, då deremot 

 bottenhemtaren uppkom tom i 75 fall bland 100, om den användes utan löpventil, 2 eller 

 om denna ej glidit ned. Man såg då ofta att apparaten qvarhållit bottenprofvet tills den 

 kommit upp till vattenytan, men förlorade det just, da apparaten uppdrogs ur vattnet. 

 Luft kunde nemligen då insugas emellan det yttre och inre röret och sedan genom springorna 



1 Längden af de å Klint tagna 19 profven var i medeltal 56 cm. (max. = 90 och min = 20 cm), men 

 Längden af de å Alfhild med apparaten tagna 33 prof i medeltal blott 32 cm. (max. = 58 och min. = 8 cm.). 

 Denna betydliga olikhet berodde väl hufvudsakligen derpå, att blybelastningen på Alfhilds bottenhemtare snart blef 

 flyttad längre ned på röret, på det att apparatens tyngdpunkt skulle få ett förmånligare läge, den omgjöts då till 

 en smalare cylinder, ehuru naturligtvis röret sedan ej kunde obehindradt nedtränga i bottnen så långt som förut. 



2 Löpventilen till Alfhilds bottenhemtare förlorades vid expeditionens början, men apparaten försöktes 

 emellanåt ändå, tills en ny löpventil hunnit anskaffas. Ombord å Klint egde samma slags missöde rum inemot 

 expeditionens slut. Att löpventilen öfverhufvud kunde förloras berodde på en något ofullkomlig anordning af den 

 ställbara tapp, som bestämde ventilhusets lägsta ställning på röret. 



