KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND 25. N:<"> I. 33 



inhalas dragés stången t i första rummet uppåt och för då med sig hylsan o, livarvid löp- 

 vigten faller och genom slaget mot stangen k tillsluter fjederventilen, innan apparaten hun- 

 nit uppdragas ur bottnen. Fig. 25 visar apparatens utseende sedan löpvigten fallit. 



Ehuru denna apparat synes komplicerad, är den dock relativt lätt att tillverka och 

 föll sig äfven billigare än föregående. Dess vigt var 36 kilo och priset 135 francs. Vid 

 dess konstruktion afsåg jag egentligen att göra ett försök med den beskrifna fjederventilen 

 i hopp att tinna den användbar äfven för sandbotten, h varifrån det ej var att vänta att 

 apparaten n:o 1 skulle kunna qvarhålla prof. Jag afstod derföre från att gifva botten- 

 profröret en större längd, helst denna apparat derigenom skulle hafva blifvit obeqväm att 

 handtera. 



Hvad beträffar erfarenheten vid dess användning är följande att tillägga. Apparaten 

 tick, liksom den föregående, gå ned fritt med linan och upphalades sedan med ångvinchen. 

 Då löpvigten föll ned, verkade fjederventilen fullkomligt, men i 7 fall af 25, eller i 28 % 

 af försöken inträffade att löpvigten ej föll, hvilket påtagligen visar att apparaten då träffat 

 bottnen i så sned ställning, att den jernstång, hvari linan var fastgjord, ej kunnat glida 

 ned förbi fjederhaken. Sannolikt skulle dock detta fel kunna afhjelpas genom att anbringa 

 ett skifkors i stället för en tvngd i öfre ändan af nämnda stång. Om bottnen var lerig, 

 så qvarhöllos likväl profven ändå. Så t. ex. erhölls från ett 295 meters djup ett 25 cm. 

 långt bottenprof, fastän löpvigten ej fallit. Att denna bottenhemtare bättre än den före- 

 gående förmådde qvarhålla profven äfven i de fall, då röret ej tillslöts af ventilen, berodde 

 antagligen mest derpå, att trycket af den vattenpelare, som verkade pä profvet, då apparaten 

 upphalades ur vattnet, var betydligt mindre, men möjligen äfven derpå, att friktionen 

 mellan bottenprofvet och rörets inre yta här var större relativt till bottenprofvets vigt. 

 Den minsta längden af de från lerig botten upptagna profven var 12 cm., men den största 

 ej mer än 33 cm., ehuru rörets fria del är 44 cm. lång. För användning å lerig eller 

 muddrig botten anser jag att den föregående apparaten i alla händelser förtjenar företrädet, 

 emedan den är enklare att handhafVa. Från sandbotten, som gör ett betydligt motstånd 

 och stundom är så hård att måhända endast mycket tunga apparater deri kunna nedtränga 

 till nämnvärdt djup, kunde ej heller denna apparat upptaga större prof. Det längsta från 

 sandbotten erhållna profvet höll blott 4 cm. Naturligtvis kunde apparaten endast i de fall, 

 då löpvigten föll ned, qvarhålla prof från dylik botten, men äfven i dessa fall kom appa- 

 raten ofta upp tom, eller m. a. o. den hade nedträngt så föga i bottnen, att sanden ej 

 natt upp till fjederventilen. Möjligen kan detta hafva berott derpå att apparaten ej träffat 

 bottnen nog vertikalt, samt derpå att rörets munstycke ej var rätt väl formadt och för 

 litet skärande. Jag måste dock lemna oafgjordt huruvida en förbättring i dessa afseenden 

 skulle kunna tilförsäkra apparaten en tillräcklig verksamhet på sandbotten, eller om äfven 

 apparatens tyngd för ändamålet behöfde väsendtligt ökas. 



Ombord å Klint begagnades äfven en annan apparat för bottenprofs upptagande, som 

 blifvit konstruerad af Chefen för Sjökarteverket, Kommendör Th. Arwidsson, och af honom 

 lemnad till expeditionens begagnande. Den är visserligen ej afsedd för upptagande af 

 djupa bottenprof med bibehållen skiktning, men deremot mycket väl egnad för att upp- 

 samla prof af den öfre bottenmassan, och ej sällan kunde äfven skiktningen i denna iakt- 



K. Sv. Vet. Abul. Ilamll. Baud. 25. N:o 1. 5 



