KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 I. 37 



mande kan jag icke säga att större svårighet mötte att loda med messingslinan än med 

 hamplina, utan snarare tvertom, särskildt emedan den sed n are hade större benägenhet att 

 af starkare strömsättning föras ut i bugt. 



För det fall att smärre apparater, såsom Miller-Casella-termometrar, skulle behöfva 

 särskildt utfiras, medfördes äfven fina hamplinor af blott 3 mm. diameter och omkring 

 100 kilo bärkraft. 



Apparaterna fastades vid linorna medelst karbinhakar. För full säkerhets skull lät 

 jag göra. de mindre, för vattenhemtare in. m. afsedda karbin hakarne på det sätt att hakens 

 rörliga arm är försedd med en hylsa, som kan skjutas något öfver den fasta armens ända. 

 A en karbinhake drifves hylsan nedåt af en spiralfjeder och fixeras medelst ett slags 

 bajonettlås. Allra säkrast är dock en hake, hvars fasta arm har ett skarpt latsprång, som 

 griper in i en utskärning i spetsen af den rörliga armen, hvarefter hylsan skrufvas ned 

 och fixeras med en motmutter. För bottenhemtaren använde jag en större fjederkarbin- 

 hake af vanligt slag. Men att sadane icke äro nog tillförlitliga, visade sig vid ett tillfälle 

 då linan, efter att hafva gått ned med bottenhemtaren, vid upphalningen kom upp med 

 karbinhakcn oskadad och tillsluten, men utan apparat. Karbinhaken hade således genom 

 någon rörelse af apparaten blifvit öppnad på bottnen. Lyckligtvis inträffade detta på en 

 sådan plats och djup, att apparaten lätt kunde med dykares tillhjelp återfås, men jag lät 

 sedan förse äfven denna karbinhake med en hylsa, som kunde skjutas öfver dess båda armar. 



Vinchar. Af stor vigt för skyndsamt arbete är att för apparaternas inhalning hafva 

 passande vinchar. Från K. flottans varf crhöllos kostnadsfritt för expeditionen, dels två 

 hand vinchar, hvaraf en användes å Alfhild och en å Klint, och dels en ångvinch för det 

 förra fartygets räkning, enär sjömätningsfartyget Klint redan förut var försedd med en 

 passande sådan. Alfhilds ångvinch hade en 3-cylinders maskin af Williams patent af 

 6 — 7 hästkrafter, görande 600 — 1000 slag i minuten. Linan för djuplodet och den vatten- 

 hemtare, som var afsedd för de djupare profven, var uppvindad på vinchens trumma. 

 Dessutom hade axelns yttersta ända ett utanför lagret fritt utskjutande hufvud — eller 

 en kort, på midten något fördjupad cylinder — med hvars tillhjelp en lina kunde inhalas 

 utan att upprullas på vinchens trumma, och som särskildt begagnades för att upphala 

 bottenhemtaren, hvars lina då inmanades i en linkorg. Angvinchen hade sin plats ungefär 

 midskepps med dess axel i fartygets längdlinea. Den visade sig först mindre lämplig så 

 till vida, att det var mycket svårt att hålla den i jerun rörelse vid den mäktiga hastighet, 

 hvarmed den värmeisolerade vattenhemtaren nedsjönk. Om nemligen angvinchen stannade 

 eller för mycket saktades, så slöt sig vattenhemtaren i förtid, och åtskilliga proftagningar 

 måste till en början af sådan anledning omgöras. Det lyckades emellertid fartygets ma- 

 skinist att afhjelpa detta fel, så att angvinchen sedan arbetade efter önskan. Då det ön- 

 skade djupet uppnåtts, stannades angvinchen på kommando af den som skötte apparaten. 



Handvinchen placerades något mer för ut och begagnades för halning af den värme- 

 isolerade vattenhemtaren, hvarmed de grundare vattenprofven upptogos. Den hade en 

 trumma af trä, pa hvilken linan var upprullad, och vid ändar ne två jernskifvor 

 för att qvarhålla linan på trumman. I hvardera ändan af trummans jernaxel kunde 

 fastgöras en vefarm af 12,5 cm. längd, och således två man vid behof ställas till 

 vinchen. Axelns lagergångar hvilade i en trärustning, som med jern fastskrufvades i 



