60 F. L. EKMAN, DEN SVENSKA HYDROGRAFISKA BXEDITIONEN 1877. 



meter utanför den från svenska kusten långt framskjutande udden Bjurö klubb, i hvilken 

 trakl området för 100 meters djup kommer närmast intill kusten. 



Vid en framställning af de allmänna hydrografiska förhållandena inom den rad af 

 vattenbäcken, som omgifva Sverige, är det mycket önskligt att kunna använda kortare 

 benämningar för att beteckna såväl hela detta vattensystem, som vissa större områden 

 deraf. Jag vill derför i det följande använda benämningen »de baltiska sjöarne'» för systemet 

 1 dess helhet, från oeh med Skagerack till och med Bottenviken. Med de -»yttre haitiska 

 sjöarne'» eller »det yttre sjösystemet» förstår jag Skagerack och Kattegat tillsammans, och 

 med »de inre baltiska sjöarne» eller "det inre sjösystemet» hela det öfriga vattenområdet. 

 För Bottenhafvet och Bottenviken tillsammanstagna använder jag benämningen »de bottniska 

 sjöarne», och med »de danska sunden» förstår jag vattenområdet mellan Kattegat och Öster- 

 sjön, ehuru dervid i första rummet afses Beltena och Öresund. De vanliga benämningarne 

 å särskildta vattenområden begagnas naturligtvis i deras oförändrade betydelse. 



De baltiska sjöarne mottaga, särdeles i deras inre afdelning, ett stort tillopp af flod- 

 vatten. Flodtilloppet är framför allt rikligt i Bottensjöarne, hvarest från norr och vester 

 en mängd betydliga elfvar utgjuta sig, som till väsentlig del hafva sitt ursprung från fjell- 

 trakter och derför hafva tvä vårflöden, af hvilka det första, härrörande från snösmältningen 

 i låglandet infaller tidigare, men det andra, som kommer från fjelltrakterna börjar sednare, 

 men är mera varaktigt. Mycket flodvatten tillföres dessa sjöar äfven från östra sidan, men 

 i ojemförligt mindre mängd än från den norra och vestra. I förhållande till vattenbäck- 

 nens omfång är det direkt frän land kommande tilloppet af sött vatten större i Botten- 

 sjöarne än i Östersjön och störst i Bottenviken. Östersjön mottager från de svenska 

 stränderna relativt föga flodtillopp, men från öster och söder utfalla der flera större floder, 

 som genomgått Rysslands och Tysklands slättland och föra ett mera orent och slammigt 

 vatten än fjellfloderna. 1 de yttre baltiska sjöarne kommer flodtilloppet från den svenska och 

 norska sidan. De elfvar som utfalla i Kattegat äro dock ej af större betydenhet utom 

 Göta elf, som är den största i mellersta Sverige och utfaller nära Kattegatts öfre mynning. 

 Skagerack mottager intet nämnvärdt tillflöde från land förr än i dess nordligaste bugt, 

 hvarest några stora elfvar utmynna, som hafva deras ursprung frän norska fjelltrakter. 

 På Skageracks nordvestra kust utmynna sedan flera andra norska elfvar, ehuru mindre stora. 



Det flodvatten, som utgjutes inom det baltiska sjösystemet, måste anses som den 

 vigtigaste orsaken till strömsättningen derstädes, icke derför att det framkallar de starkaste 

 strömmarne, ty i sådant afseende kunna vindarne utöfva en mägtigare verkan, utan derför 

 att flodvattnets verkan är beständig. Den strömsättning, som flodvattnet förorsakar, är i 

 första rummet en af nivåförhöjning föranledd ytström, som rör sig framåt på ett underlag 

 af saltare vatten, men dervid ständigt i sig upptager och bortför nya partiklar af detta 

 underlag. Den uppväcker derigenom i andra rummet en reaktionsström, som tilltager i 

 styrka i samnia man som ytströmmen nalkas dess slutpunkt, Nordsjön, hvars tyngre, saltare 

 vatten slutligen nedtränger under ytströmmen, delvis öfverstiger bottentröskeln mellan 

 danska öarne, nedflyter i Östersjöns fördjupningar och småningom sprides i ill sjösystemets 

 innersta ändpunkter. Ytströmmen tilltager under dess lopp beständigt i salthalt och bestar, 

 då den kommit in i Skagerack hufvudsakligen af hafsvatten, som den ursprungliga flod- 

 vattensströmmen med sig införlifvat. Reaktionsströmmen, hvilken vid dess upprinnelse 



