KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 I. 61 



älven kan uppträda som ytström, aftager deremot på dess väg under de inre sjöarnes salt- 

 fattigare vatten småningom i salthalt och då denna bottenströms vatten här slutligen blifvit 

 upplyftadt nog högt mot ytan, för att af ytströmmen kunna indragas i dennas rörelse mot 

 hafvet, består det hufvudsakligen af flodvatten. Ju lifligare ytströmmen är, desto kraftigare 

 är den reaktionsverkan, som föranleder tillströmning af undre, saltare vatten, och detta 

 uppstiger derföre högre mot ytan i närheten af flodtilloppen eller der, hvarest andra om- 

 ständigheter påskynda ytströmmens rörelse. Men ytströmmens hastighet beror icke blott 

 på mängden af det framrinnande vattnet, utan äfven på strömbäddens vidd, hvilken inom 

 det baltiska sjösystemet är synnerligt vexlande, hvarjemte bottnens djup och lutning kan 

 på strömmarnes förlopp utöfva ett stort inflytande. Utom den allmänna reaktionsström, 

 som underhåller hela sjösystemets salthalt, kunna derför många andra af lokal natur före- 

 komma, liksom också styrkan hos den förra äfven kan på grund af lokala förhållanden 

 vara olika stor. Der en ytströms och en derunder framgående reaktionsströms rörelser äro 

 hastiga, uppstå stora olikheter i salthalt på olika djup inom de öfre vattenlagren, men ju 

 långsammare dessa rörelser fortgå, desto mer utjemnas de nämnda olikheterna af diffusionen 

 och vågrörelsen. På alla dessa samverkande omständigheter beror till väsendtlig del den 

 olika fördelning af salthalten, så i vertikal som horisontel riktning, som är utmärkande 

 för olika afdelningar af det baltiska sjösystemet. 



Om man vill söka att närmare uppfatta vilkoren för strömsättningen inom detta sjö- 

 system, bör det vara en naturlig ordning att först söka göra sig en föreställning om det 

 sätt, hvarpä strömsättningen borde gestalta sig, om förändringarne i luftkretsen ej inverkade 

 derpå, och sedan taga i betraktande det inflytande, som dessa kunna utöfva. Ehuru man 

 vid ett sådant försök, då det ej kan grundas på beräkning af qvantiteter, lätt kan förledas 

 till misstag, torde dock äfven af en mindre strängt vetenskaplig metod ett och annat kunna 

 vinnas för frågornas utredning, och om jag dervid stundom, för att undgå tunga, villkorliga 

 satsbyggnader, skulle uttrycka mig i mer positiv form, än hvad som strängt taget kunde 

 vara berättigadt, torde sådant af sagda anledning kunna ursäktas. 



Om ingen annan orsak än tilloppet af flodvatten åstadkomme strömsättning inom 

 det baltiska sjösystemet, så borde der ständigt råda en öfver hela dess yta utbredd och 

 till följe af strömbäddens vidd i allmänhet mycket svag utström, som inom dess inre af- 

 delning ginge i öfvervägande sydlig, sydvestlig och slutligen vestlig riktning, mellan danska 

 öarne och i Kattegat i nordlig och i Skagerack åter i sydvestlig. Men emedan sydligt 

 gående strömmar hafva vestlig och nordligt gående ostlig afvikning, så måste ytströmmen 

 under dess väg såväl söderut som norrut hafva en tendens att närma sig till den svenska 

 kusten och bör derför der blifva mera märkbar. Af samma skäl bör denna ström i Skageracks 

 nordliga del och vid utträdet i Nordsjön ansluta sig till norska kusten. Dess samman- 

 trängning mot svenska kusten bör dessutom i Skagerack befordras af den der ingående 

 reaktionsströmmen, som från Nordsjön, äfven på ytan, löper in mot den utgående ström- 

 mens fria vestra sida. Emedan allt det nordsjövatten, som flodvattenströmmen under hela 

 dess lopp drager till sig, måste komma in genom Skagerack, blir reaktionsströmmen här 

 mägtigare än annorstädes. Den får till följe af Skageracks läge nordostlig rigtning och 

 således en benägenhet att afvika mot öster eller m. a. o. att följa den Jutska halföns nord- 

 vestra kust. Denna väg är naturlig för hufvudmängden af reaktionsströmmens vattenmassa 



