KONGL. SV. VKT. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 I. 63 



medföra visserligen dera emellan särskildta olikheter i vattenlagrens rörelse och omsättning 

 men dessa torde i denna allmänna öfversigt kunna lemnas ur sigte. 



Då den djupaste bottentröskeln mellan de danska öarne blott uppnår 23 meter, så 

 kan styrkan af den ytström, som här utträder ur Östersjön, blott bestämmas af de tryck- 

 differenser, som ofvanför denna nivå förefinnas mellan den inre afdelningens vatten och 

 Nordsjöns, och olikheten i sp. vigt hos de derunder befintliga vattenlagren blir utan allt 

 inflytande på vattenutbytet dera emellan. Både den ytström, som från Östersjön utgår 

 och den reaktionsström som dit ingår, måste derföre vara mycket svagare, än hvad eljest 

 hade blifvit fallet, och vattenombytet på djupet således långsammare. Den inre afdelning- 

 ens stora omfång bör hafva till följd att ytvattnet, innan det hinner aflägsnas, till betyd- 

 ligt djup blandar sig med bottenvattnet. Det hafsvatten, som ursprungligen fyllt de inre 

 baltiska sjöarne, har derföre till största delen kunnat bortföras, innan jemnvigt inställt sig 

 — såsom förmodligen nu är fallet — mellan det hafsvatten, som bortföres af fiodströmmen 

 och det, som på grund af dess reaktionsverkan kan tillföras, och nivåen för ett vatten af 

 blott t. ex. 1 % salthalt har dervid sänkts djupt under ytan. 1 Reaktionsströmmen måste 

 derför, sedan den inkommit i Östersjön, sjunka i det lättare vattnet, följa, bottnens lutning 

 och utfylla, dess fördjupningar. Den bör dervid alltid i sin väg finna tit vatten, som under 

 något längre tid än dess eget varit i beröring med ett mera utspädt öfre lager, och derför 

 kunna undantränga och upplyfta detta sednare. Der bottenströmmen träffar en fördjupning, 

 sinn sluttar från alla sidor, hör derför cirkulationen blifva af den art, att strömmens eget 

 vatten stannar pä fördjupningens botten, men det der förut befintliga vattnet öfverflöd ar dess 

 brädd och sålunda bildas en ny bottenström. Då vattnet genom Stora Belt flyter ned i 

 Östersjön, bör alltid Östersjöns vatten flöda öfver till Ålands haf och södra Qvarken, och 

 vattnet derstädes till Bottenviken etc. Den slutliga följden af dessa rörelser blir dock en 

 förflyttning af bottenvattnet nedifrån uppåt och från afdelningens mynning till dess innersta 

 förgreningar. 



Med hänsyn till salthaltens fördelning i den inre afdelningens hufvudområde, Öster- 

 sjön, bör som allmänt resultat af dessa vattnets rörelser uppkomma ett mägtigt öfre lager 

 af saltfattigt vatten, med mot djupet långsanit tilltagande salthalt och derunder på större 

 djup ett undre saltare vattenlager med uppåt hastigt aftagande salthalt, ett förhållande, 

 som i verkligheten också förefinnes och är alldeles motsatt till det, som eger rum i den 

 yttre afdelningen. Det modifieras dock väsendtligt i afdelningens andra områden, så t. ex. 

 i Östersjöns sydvestliga del, som ligger närmare tillflödet på bottnen af saltare vatten från 

 Kattegat, och i de delar af afdelningen, hvarest tilloppet af flodvatten är störst och der- 

 före större relativa olikheter i de öfre vattenlagrens sälta uppkomma. De särskildta ström- 

 ningar, som uppstå der större mängder flodvatten utgjuta sig, blifva i de baltiska, sjöarnes 

 inre afdelning vida mindre lifiiga än i den yttre, emedan olikheten i sp. vigt mellan flod- 

 vattnet och dess underlag här är långt mindre. Samma slags orsak och öfverhufvud den 

 försvårade gemenskapheten ined hafvet bör äfven hafva inflytande på lifligheten af den 

 strömsättning som kan ega rum mellan denna afdelnings särskildta områden. En annan 

 väsendtlig olikhet mellan sjösystemets inre och yttre afdelning har inan slutligen i värmets 



1 Naturligtvis är dock nivåen för en viss salthalt ganska olika i afdelningens olika områden, så att den är 

 högst i närheten nf dess aflopp oeh i allmänhet aftager norrut. 



