Ii s F. L. EKMAN, DEN SVENSKA HYDROGRAFISKA EXPEDITIONEN 1877. 



af området än hvad det hunne att utpressas genom sunden, och tryckförändringen skulle 

 derföre på det sednare stället blifva blott ungefär hälften så stor, som om lufttrycket stigit 

 öfver hela området. Om lufttrycksförändringen sedan hastigt upphörde, skulle vattnet löpa 

 tillhaka frän områdets nordliga till dess sydliga del och det normala tryckförhållandet vid 

 sunden på detta sätt återställas, afsedt derifrån att en något större vattenmängd än van- 

 ligt utströmmat ur Östersjön under tiden för tryckförändringen. Hvad åter Nordsjön be- 

 träffar, så står den i ganska fri gemenskap med oceanen, hvars vattenstånd ej märkbart 

 kan förändras af den vattenmängd, som vid en lufttrycksförändring öfver Nordsjön kan 

 derifrån afgifvas eller dit tillströmma, och villkoren för hastigheten af ett sådant vattenut- 

 byte mellan dessa områden äro mycket gynsammare än för vattenutbvtet mellan olika af- 

 delningar af det inre baltiska sjösystemet. Gemenskapen mellan de yttre baltiska sjöarne, 

 särdeles Skagerack, och Nordsjön är också ganska obehindrad. Lufttrycksförändringar öf- 

 ver Nordsjön böra derföre i allmänhet hafva ett mindre varaktigt inflytande på strömsätt- 

 ningen mellan de danska öarne, än lika stora och långvariga lufttrycksförändringar öfver 

 de inre baltiska sjöarne. Vid en lufttrycksförändring, som blott sträckte sig öfver Nord- 

 sjön, borde nemligen dess vattenstånd snart hinna att ställa sig i jemnvigt med oceanens, 

 och, så snart detta hunnit ske, vore Nordsjöns tryck mot de baltiska sjöarne ej nämnvärdt 

 annorlunda än före lufttryckets förändring och således villkoren för strömsättningen de samma 

 som förut. Den lätta föränderligheten af Nordsjöns nivå, som härvid reglerade tryckför- 

 hållandet, skulle, äfven dä förändringen i lufttrycket upphörde, göra sig gällande och för- 

 hindra varaktigare tryckskillnader i motsatt rigtning. 



Af det anförda bör slutligen följa, att om en viss lufttrycksförändring skulle utbreda 

 sig öfver både Nordsjön och de baltiska sjöarne, så bör den snart utöfva en inverkan på 

 strömsättningen i de danska sunden. Vid förhöjdt lufttryck måste nemligen vattnet mycket 

 hastigare kunna undanpressas från Nordsjön, Skagerack och Kattegat, än frän de inre 

 baltiska sjöarne, och nivåsänkningen i de förstnämnda områdena måste då föranleda en ök- 

 ning af den utgående ytströmmen och en minskning af den ingående bottenströmmen i 

 sunden. Vid minskadt lufttryck måste af motsatt skäl en relativ höjning af vattenståndet 

 ega rum i Nordsjön och de yttre baltiska sjöarne, och således ytströmmen i sunden för- 

 svagas, men bottenströmmen förstärkas. 



Bland de orsaker, som föranleda förändringar i strömsättningens normala förlopp, är 

 dock ingen så verksam och i dess verkningar så mångfaldig, som vexlingarne i vindens 

 rigtning och styrka. Då vindarne äro åtföljda af lufttrycksförändringar, så att vinden 

 blåser från områden med högre lufttryck till andra med lägre, ehuru i sned rigtning mot 

 isobarerna, så bör för det första lufttryckets olikhet i allmänhet föranleda att vattnet stiger 

 pa det område, mot hvilket vinden blåser. Men genom vindens mekaniska verkan 1 på 

 ytlagrets vattenpartiklar framflyttas dessa dessutom i vindens rigtning, och denna rörelse 



1 Emedan vinden infaller i något sned riktning mot jordytan, bör dess verkan på vattnet i sjelfva verket 

 kunna delas i två komposanter, af hvilka den ena, mindre, åstadkommer ett tryck i vertikal riktning, men den 

 andra, stora, en rörelse i horisontalplanet. Trycket af den förra koinposanten bör åstadkomma en sänkning af 

 vattenståndet pa det af vinden berörda området och en höjning utanför detsamma, och bör således medverka till 

 eller sjelf föranleda vattenståndets höjning på den framför vinden belägna delen af ett vattenområde, innan vinden 

 hunnit utbreda sig öfver det hela. För så vidt som vindens tryck mot vattenytan ej är likformigt öfverallt, böra 

 dessa oscillationer i den vertikala komposantens verkan dessutom utöfva ett väsentligt inflytande på vågbildningen. 



