82 F. L. KKMAN, DEN SVENSKA HYDROGRAFISKA EXPEDITIONEN 1877. 



tionen 1877. Derom ger don vid fogade meteorologiska journalen upplysning. Man fin- 

 ner deraf att från d. 2 juli herrskat vindar af vexlande men ofta rätt betydlig styrka 

 från V. och SV. på Skageracks område. 



Dessa vindar böra verka hindrande på ytlagrets utflöde ur Skagerack och delvis 

 dämma upp den Baltiska strömmens under våren och sommaren alltmer ökade vattenmassor 

 inom Skageracks område på samma gång de bidraga att drifVa in ytvatten från Nordsjön 

 vid inloppet till Skagerack längs Jutlands kust från Hanstholmen förbi Skagen. Man fin- 

 ner äfven af sektion I huru salthalten i ytlagret tilltager i granskapet af Skagen. I sta- 

 tion e (se kartan), som är närmast Skagen, uppgår ytvattnets salthalt till 31,65 n 00 , och en 

 ungefär likadan saltstyrka besitter ytvattnet i station 20 sektion V nemligen 31,53 °/ 00 . Här 

 skjuter alltså från SV. den Jutska strömmens saltare vatten från Nordsjön drifvet af de 

 vestliga vindarne förbi Skagens udde kilformigt in i den Baltiska strömmen och åstad- 

 kommer höjning af alla saltkurvor omkring station 20 i sektion Y. Att dess infivtande 

 ej lika tydligt ger sig tillkänna i sektion IV, kommer möjligen deraf att denna sektion är 

 gjord en vecka före I och V, då de vestliga vindarne ej verkat så länge. 



livad temperaturen hos vattnet angår, så finner man äfven i afseende på densamma 

 en skillnad mellan de undre saltare lagren, som hafva lägre temperatur, och ytlagren, som 

 hafva, mellan 14° och 16° C. Under högsommaren är nemligen ytvattnet i Östersjön var- 

 mare än Atlantens och Nordsjöns, och tillfölje häraf blifva äfven de blandningsvatten, som 

 uppkomma i Kattegat och på de Danska och Svenska kustbankarne och sedermera af den 

 Baltiska strömmen drifvas ut öfver Skagerack, varmare än det underlag, hvarpå de hvila. 

 Eftersom det salta vattnet, som har lägsta temperaturen, når närmast ytan i midten af 

 Skagerack, antaga, äfven isothermerna bågform liksom isohalinerna med bågarnes toppunkter 

 midt öfver djupaste partiet och med ännu brantare sluttning mot sidorna än isohalinerna. 



Man ser af sektion I och II att isothermerna 5° och 6° i centrala delen af Skage- 

 rack sluta sig ringformigt tillsammans inneslutande ett temperaturminimum vid 50 meters 

 djup. Valören af detta minimum är 4°,7 — 4°, 8 C, hvilket är den lägsta temperatur, som 

 någonsin observerats på hela Skageracksområdet sommartiden. Inder minimet tilltager 

 temperaturen äter och aftager igen mot bottnen, der den i station 13 sektion II vid 420 

 meter med Millei — Casella thermometern fanns l — 5°, i. Dessa observationer äro af stor 

 vigt. Temperaturen pa de stora djupen i Skagerack bestämdes först af Pommerania- 

 expeditionen 1872, som fann omkring 6° pä 100 famnars djup, 5°, o till 5°, 9 i 200 fam- 

 nars och 5°, o vid omkring 300 famnars djup. 2 Samma temperatur af omkring 5° vid 

 botten af Skageracksdjupet liar sedermera återfunnits af alla följande expeditioner och 

 tyckes således vara konstant eller i det närmaste konstant. Temperaturminimet vid om- 

 kring 50 meters djup under ytan observerades först af den Svenska expeditionen 1877 i 

 juli och af Norska upplodningsfartyget Hansteen d. 4 september samma ar " samt d. 2») 

 maj 1880 4 och slutligen d. 20 juli 1890 af O. Pettersson. Vid alla dessa tillfällen åter- 

 fanns minimet men med något olika valör och på olika djup, såsom följande tabell utvisar; 



1 Den isolerande vattenhemtaren medförde frän detta djup vatten af 5°,". 



2 Se Molins referat af dessa resultat i Nordhavets Dybder, Temperatur og Strömninger p. 81. 



3 Si' ofvanståetide journal p. 81. Om dessa temperaturraätningar är förut intet offentliggjordt. 



4 Se Mohn 1. c. p. 81. 



