92 F. L. EKMAN, DEN SVENSKA HYDROGRAFISKA EXPEDITIONEN 1877. 



gjordes af underströmmen från Kattegat. Skillnaden mellan de båda observationsserierna 

 ligger endast deruti, att vid tiden för Pommeranias iakttagelser den Baltiska ytströmmen 

 var något mäktigare (17 — 18 meter) och innehöll vida forskare vatten 10 °/ 00 (hvilket an- 

 tyder nästan oblandadt Östersjövatten) än vid den Svenska expeditionens undersöknings- 

 färd. Underströmmen var deremot mäktigare i senare fallet och förde i sina understa 

 lager vatten af något större salthalt (omkring 31 °/ 00 ). 



Längdsektionen genom Stora Belt å plansch III visar att öfverströrnmens och under- 

 strömmens vattenlager hafva formen af två mot hvarandra vända kilar, så att ytströmmen 

 är mäktigast vid södra ändan af Beltet och tunnast vid den nordliga; underströmmens 

 tvärtom. Genom denna iakttagelse torde de ombyten i strömriktning, som inträffa vid 

 Korsör såväl hos ytströmmen som äfven — efter hvad Mayer ' visat — hos underström- 

 men, lättast kunna förklaras. Man får nemligen icke tänka sig vare sig ytströmmen eller 

 underströmmen såsom ett oafbrutet in- och utflöde i bestämd riktning utan såsom inter- 

 mittenta strömmar, hvilka t. o. m. tillfälligtvis kunna ändra riktning. Enligt Löfflers 

 sammanställning af strömobservationerna i Stora Belt har man i 179 tillfällen funnit ut- 

 löpande ström i 104 och ingående i 67 fall. Det Baltiska vattnet är alltså i allmänhet 

 stadt på utgående genom sundet, men denna utlöpande sydliga ström afbrytes och ger i 

 vissa fall plats för en strömning åt motsatt led. Ett motsvarande ombyte af riktning 

 eger rum hos underströmmen, ehuru — att döma af Mayers observationer — detta torde 

 inträffa mindre ofta. En dylik strömbrytning i ytlagren inträffade under den Svenska 

 expeditionens undersökning. Under första hälften af juli 1877 rådde i Skagerack och 

 Kattegat vestliga vindar, men under d. 14 och 15 juli inträdde en omkastning i vind- 

 riktningen, hvilken med temlig styrka och åtföljd af regnbyar blåste från S. och SO. Un- 

 der sådana förhållanden gjordes den 15 på aftonen den yttersta stationen i norra delen af 

 Stora Belt, nemligen st. 40. Man iakttog derstädes stark sydlig, d. v. s. utgående ström. 

 Under följande dag, då ångbåten qvarlåg i Kallundborg, ändrade sig vinden till NO., hvil- 

 ken följande dag d. 17 öfvergick till sydlig. Tidigt på morgonen d. 17 gjordes station 

 41 något S. om Korsör, och dervid befanns strömmen vid ytan gå inåt. Detta var må- 

 hända en verkan af den nordostliga vinden som blåst dagen förut. Senare på dagen be- 

 finns strömmen vid station 42 i södra mynningen af Stora Belt löpa norrut med 3 knops 

 fart. Expeditionen hade alltså funnit utlöpande (sydlig) ytström vid ändpunkterna af Stora 

 Belt men ingående (nordlig) vid midten af Sundet. Man finner emellertid af observatio- 

 nerna, att den ingående strömmen vid Korsör icke medfört någon höjning i salthalt. Om- 

 kastningen i strömriktningen har alltså endast bestått i ett tillfälligt återfiöde af den Balti- 

 ska, strömmens ytlager. Dessa omkastningar äro så vanliga i Beltet. att enligt Ackermaxn 2 

 antalet dagar, då ingående ström observerats vid Korsör, förhaller sig till antalet dagar, da 

 utgående ström herrskar, såsom 1 : 1,55. Orsaken till förändringarne torde inses af föl- 

 jande bild. 



Den Baltiska strömmens vattenmassa B och underströmmens lager U hafva enligt 

 längdgenoniskärningen af Stora Belt från X. till S. a plansch III formen af tvenne kilar, 



1 Se Mayer 1. c. p. 24 samt Tab. LVII & LVIII. 



2 Se Ackermann: Die Ostsee etc. 



