96 F. L. EKMAN, DEN SVENSKA HYDROGRAFISKA EXPEDITIONEN 1877. 



lager och utsänder genom Öresund och öfver den relativt grunda barrieren mellan Gjedser 

 och Darsserort, är nemligen visserligen i sig sjelft ett blandningsvatten, som uppstått ge- 

 nom inverkan af flodvatten och saltvatten på hvarandra i Östersjöns stora bassiner, men 

 detta blandningslager är så godt som homogent och af konstant salthalt i alla nivåer som 

 kunna träda i vexelverkan med hafvet utanför. Under den jemförelsevis korta sträcka 

 som det egentliga östersjövattnet har att tillryggalägga genom Vestra Östersjön och Stora 

 Belt innan det uppnår Kattegat, inträffar en så liflig uppblandning af detsamma med sal- 

 tare vatten ur underströmmen, att ytströmmen mer än fördubblat sin salthalt vid utträdet 

 ur Stora Belt. Vid utträdet ur Kattegat har den tredubblats. 



På Vestra Östersjöns område försiggår alltså en liflig vexelverkan och blandning 

 mellan ytströmmens och underströmmens lager. Jag anser att denna blandning sker ej 

 genom diffusion (d. v. s. genom molekylrörelsens inverkan) utan hufvudsakligen genom 

 massrörelse och friktion mellan ytströmmens undre lager, som under sitt framglidande 

 öfver underlaget upptager och med sig införlifvar vattenpartiklar ur detsamma. Resultatet 

 deraf blir a ena sidan att nytt saltvatten måste inströmma utifrån för att ersätta det som 

 bortföres med ytströmmen (Ekmans »reaktionsströmmar») och å andra sidan att ytström- 

 men måste tillväxa i massa och salthalt. Detta visar sig i längdgenomskärningen a plansch 

 IV såsom en formation af nya tungformiga vattenlager af växande salthalt och tjocklek, 

 hvilka öfverlagra hvarandra i rask följd och kila ut mot ytan, så att salthalten inifrån och 

 utåt eller från station 47 till 40, hvilka äro belägna i ytströmmens längdaxel, ökas frän 

 8 %o till 17 %„. Alla dessa 1 »landningslager, som i figuren synas utkila vid ytan äro 

 tydligen bildade på bekostnad af de saltrika bottenlager som östligaste delen af Vestra 

 Östersjön, (Mecklenburgerviken med Cadetten Kinne) innehåller. Den egendomliga form 

 som de undre lagren från 20 till 18 °/ 00 antaga kan ej förklaras af något annat än vatten- 

 massans rörelse och denna endast af den reaktion som ytströmmen framkallar hos underlaget. 

 För jemförelses skull har jag å plansch IV, som åskådliggör Östersjö vattnets utlopp, ut- 

 lagt en sektion föreställande Göta elfs utlopp efter F. L. Ekmans observationer som- 

 maren 1875. 



Den bild båda sektionerna gifva af de öfre och de undre vattenlagrens form är så 

 öfverensstämmande, att man knappt kan tvifla om att den verkande orsaken i båda fållen 

 är en och densamma, nemligen den i ytvattnets rörelse inneboende kinetiska energien, och 

 att földoppet i det hela är ett och samma vid det Baltiska vattnets utströmning ur Öster- 

 sjöns mynningar som vid flodvattnets utflöde ur en elf i hafvet. I båda fållen observerar 

 man, huru underströmmens lager höja sig till högre nivå innerst uti utloppskanalen än 

 utanför densamma, huru bottens upphöjningar och ojenmheter verka uppd ammande och 

 afspärrande på den ingående underströmmen samt huru efter passerandet af hvarje sådan 

 barriere ytströmmen uppträder med nya lager af större salthall än förut, hvilka bildats 

 på underströmmens bekostnad vid kontakten mot densamma och först ansvälla för att se- 

 dan utkila vid ytan. Man iakttager vidare huruledes det är bottnens formation och yt- 

 strömmens mäktighet, som bestämma huru stor del af underströmmen som kan passera 

 ett visst tvärsnitt af utloppskanalen och hvilka af dess vattenlager som afspärras eller 

 tränga fram längre inåt. Ifall ytströmmen nemligen tillväxer så i mäktighet, att han ut- 

 fyller på något ställe hela kanalens djup, af bry tes bottenströmmen och blir intermittent. 



