KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:U I. 101 



• • • • 



Östra Östersjön. 



Till Östra Östersjön eller Östersjön i egentlig mening räknas hela vattenområdet 

 mellan södra mynningen af Öresund och linien Falster — Darsserort i vester och den under- 

 vattensbank som förbinder Stockholms skärgård med Åland och Finska skärgården i norr. 

 Hit hörer äfven Finska viken, emedan den icke genom någon gräns i hydrografisk mening 

 är skiljd från Östersjöns stora bassiner och från vattenutbytet med dessa. 1 Inom detta 

 område utförde den svenska expeditionen 18 hydrografiska sektioner (N:o XII — XXIX) om- 

 fattande 88 fullständiga stationer. Djupkartan å plansch XI V r , hvarå dessa stationer och 

 sektioner äro utlagda, tillsammans med sektionsdiagrammen å föregående planscher tjena till 

 orientering ä det vidsträckta området och till underlättande af öfversigten öfver det stora 

 materialet. Derjemte har jag å plansch XIII leinnat en karta öfver salthalten i ytvattnet 

 på hela Östersjöområdet sådant detta var beskaffadt i Juli 1877. 



Hela den dåvarande hydrografiska situationen framstår med stor noggranhet ända 

 in i detaljerna genom dessa kartor och sektioner och torde icke behöfva förtydligas genom 

 någon vidlyftig beskrifning. Jag betraktar nemligen klargörandet af den under expedi- 

 tionen funna situationen såsom min förnämsta uppgift och skall endast i ringa mån ingå 

 på frågan om de orsaker som framkallat detta tillstånd eller om de förändringar, som det 

 är underkastadt med olika årstider o. s. v. 



Den egentliga Östersjön är längs sina ofvan nämnda vestliga gränslinier afspärrad på 

 mindre än 20 meters djup frän kommunikation med Yestra Östersjön och pa mindre än 

 10 meter från Kattegat och den nordliga Öresundsrännan. Dess nordliga gränsbank mot 

 Ålands haf torde ingenstädes vara mycket djupare än 40 meter. Mellan dessa båda gränser 

 ligga ett antal djupa bassiner skiljda åt på större eller mindre djup genom förhöjningar 

 af hafsbotten eller bankar. Salthaltens fördelning i Östersjöns djupa lager är beroende af 

 denna formation hos botten, ty dessa bankar verka i mån af sitt större eller mindre djup 

 afspärrande pa det från Vestra Östersjön inkommande saltvattnets djupaste och tyngsta lager. 

 Expeditionen fann äfven att djupvattnets salthalt ändrade sig icke kontinuerligt utan med 

 vissa afbrott i den mån den framskred längre inåt Östersjön med sin undersökning. Följer 

 man gången af denna undersökning från vester mot öster, finner man, att underströmmen, 

 hvilken enligt hvad jag visat i ett föregående kapitel var afbruten på gränsen mellan 

 Vestra och Östra Östersjön, åter uppträder med sina vattenmassor på linien Arcona — Skåne 

 (sektion XII) och i alla följande sektioner, öfver den grunda hafsbotten Ö. om Cadetten 

 Rinne mellan Falster och Riigen framgår endast isohalinen för 8 %o obruten (se sektion XI), 

 under det alla linier som beteckna högre salthalt stannat mot bottnen vester om denna 



1 Riga viken åter är såväl i V. mellan Ösel och Kurland som i N. mellan Dagö och Estland skiljd 

 från Östersjön genom grundbankar. Rigavikens hydrografiska förhållanden komma emellertid icke att afhandlas 

 här, emedan expeditionen icke undersökte detta område. Äfven Finska viken undersöktes blott genom en tvär- 

 sektion vid dess mynning (Sektion XXVIII Hangö — Odensholra). 



