110 F. L. EKMAN, DEN SVENSKA HYDROGRAFISKA EXPEDITIONEN 1877. 



märkbart i Östersjön. Detta stämmer äfven öfverens med det förhållande jag förut på- 

 pekat, nemligen att isohalinerna 8 och 9 passera oafbrutna öfver alla trösklar inom Öster- 

 sjön, under det de följande isohalinerna K) och 12 stanna mot dessa trösklar och återfin- 

 nas på högst olika nivå inom de olika bassinerna. Antagandet att ett temperaturminimum 

 under hvarje år hinner afiagras på visst djup uti dessa öfre vattenlager förutsätter icke 

 att de äro stillastående, utan endast att vattenmassan uti desamma q var stannat inom Öster- 

 sjöområdet öfver åtminstone en vinter. Emellertid är den åsigt jag yttrat öfver cirkula- 

 tionen inom Östersjön intet annat än en hypothes, som med sannolikhet framgår af den 

 Svenska expeditionens iakttagelser. Visshet derom kan endast vinnas genom förnyade 

 undersökningar, hvilka om möjligt borde anställas under vintertiden. ' Det vore i hög 

 grad intressant att veta, om samma temperatur och salthalt fortfarande förefunnes på de 

 stora djupen utanför Landsort 2 och ( ). om Gotland, som under sommaren 1877. 



Ofvan om minimi-regionen rinner man alla isothermerna frän 4° ända till 16° och 

 17° C af satta, hvilka genom sitt läge ådagalägga huru sommarvärmet frän ytan nedträn- 

 ger mot djupet. Dervid visar sig öfversta lagret ganska likformigt uppvärmdt till rätt 

 betydligt djup. I södra och östra delen af Östersjön visar ytvattnet ända till 15 och 20 

 meter en likformig temperatur af 15° eller 16° C, hvilken uti ytlagret närmast Pommer- 

 ska kusten stegras ända till 17° och 18°. Deremot herrskar vid vestra sidan af Östersjön 

 en lägre temperatur af omkring 13° — 14° C. Det är en längesedan gjord erfarenhet att 

 salthalt och temperatur är lägre vid den Svenska sidan af Östersjön än vid den Tyska 

 och Ryska sidan. Den sydgående strömmen i Östersjön från BottenhafVet tager i allmän- 

 het vägen närmare vestra än östra kusten på grund af jordrotationens inflytande, hvilket 

 vållar nedsättning i temperatur och salthalt. På kartan öfver salthaltens fördelning synes 

 att gränsen för 7 °/oo san " träffas vid station 96 O. om Gotland på 57° 23' Lat. men V- 

 om Gotland betydligt sydligare. Gränsen för 6 °/oo salthalt sträcker sig snedt från Lands- 

 ort mot Finska skärgården. Ännu tydligare visar sig detta i BottenhafVet och Bottenvi- 

 ken. Och den lägre salthalten åtföljes af lägre temperatur och framför allt af tunnare lager 

 hos det uppvärmda ytvattnet, en observation som man gör vid första blicken på tvärsek- 

 tionerna af Östersjön i plansch VI — IX. Oafsedt alla ström-förhållanden är det klart att som- 

 marvärmen skall verka starkare på vattnet vid Östersjöns sydöstliga än vid dess vestra 

 kust. Men äfven vindförhållandena under de dagar expeditionen besökte dessa trakter 

 torde halva i viss mån medverkat till att drifva det uppvärmda vattnet mot SO. och 

 samla det i tjockare lager vid denna sida. Så finner man af Alfhilds färdjournal att un- 

 der de dagar, då de stora sektionerna XVII, XVIII, XIX, XX o. s. v., gjordes, blåste 

 stark vind från V. och SV. Samma vindriktning herrskade frän d. 28 juli till d. 2 augu- 

 sti. Dessa vindar halva drifvit det varmare vattnet mot den östra läkusten, der det sam- 

 lats till allt mäktigare lager och tvingat de kallare vattenlagren att lyfta sig mot ytan in- 

 vid lovart-sidan, hvilken här utgöres af Svenska kusten. Isothermernas läge anger detta 

 på det tydligaste. En gäng observerades närmast Svenska landet sa lag temperatur i ytan 



1 I det följande skall jag söka belysa denna fråga så vidt det i närvarande stund kan ske genom en jäm- 

 förelse med 1'oninieraiiia-expeditioneiis uppgifter från 1871. 



- Tillståndet i Landsortsdjupet undersöktes i september 1S91. Resultaten återfinnas i sektionen nederst 

 ii plansch XIII. 



