KOXGE. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:() 3. 7 



Den vid groningen utvecklade hufvudroten förgrenar sig mer eller mindre rikligt och 

 synes åtminstone i en mängd fall — alltid hos sena groddplantor — kvarlefva öfver vin- 

 tern. Redan då groddplantan erhållit sitt första blad. börja tvenne birötter, en för hvar- 

 dera sidan, framträda på den hypokotyla stammen vid hjertbladens bas. Alltefter som 

 groddplantan fortväxer utveckla sig dessa vidare och nya utbildas, såväl nära dessa som 

 på den knappt märkbara epikotvla stamdelen; härmed är grunden lagd till rhizomet, hvilket 

 fortfarande frän yngre internodier utbildar nya birötter, hvilka genom sitt nedträngande i 

 marken förläna detsamma en mer eller mindre sned rigtning. På hvad sätt rhizomet ned- 

 sänkes i jorden, är mig ej fullt klart. Nägeli och Peter säga sig ej ha iakttagit någon 

 förkortning af birötterna hos Hieracier. Dock har jag iakttagit vid vegetationsperiodens 

 slut, både hos birötter på stoloner af några Piloselloider och hos groddplantor, en märk- 

 bar tvärrynkning af barkväfnaden, hvilket tydligen talar för en förkortning af vare sig 

 den axila kärlsträngen eller parenehymatiska barkväfnaden eller båda. Sålunda synes mig 

 åtminstone groddplantornas rhizomanlag och från moderväxten mera isolerade övervintrings- 

 skott, såsom stolonernas ändrosetter, kunna neddragas i marken. Med afseende pa äldre 

 rhizonier förekomma måhända andra bidragande eller i hufvudsak verkande orsaker, som 

 åstadkomma deras läge mer eller mindre djupt under markens yta, framförallt myllbild- 

 ning, som vanligen är ganska riklig på Hieraciernas vanliga lokaler. 



Innovationen. Med innovation menas som bekant det sätt, hvarpå nya skott eller 

 skottanlag, bestämda att öfvervintra, bildas för att följande är utväxa till ofvanjordiska, 

 blommande stammar. Som jag redan nämt, öfvervintrar groddplantan såsom roscttskott. 

 Men hos den utvecklade plantan är förhallandet mycket olika inom skilda grupper af släg- 

 tet. Två hufvudslag af innovation förekomma och äro sinsemellan vida skilda, nämligen 

 öfvervintring genom rikbladiga, tidigt pa hösten utbildade rosettskott och genom slutna 

 m. 1. ni. köttiga och fjällbeklädda knoppar af vexlande form; men mellan dessa, förekomma 

 alla mellanformer. Som bekant ega äfven Piloselloidea ett annat innovationssätt, hvilket 

 Archieracia alldeles sakna. Hos en mängd former af de förra utvecklas, nämligen ni. 1. m. 

 förlängda, krypande och utefter hela längden eller mot spetsarne rotslående skott, stoloner, 

 hvilka mot vegetationstidens slut i sina spetsar utveckla öfvervintrande rosettskott, som föl- 

 jande år bilda sjelfständiga plantor. Detta innovationssätt är sålunda på samma gång ett kraf- 

 tigt vegetativt spridningsmedel. Hos Archieracia och de Piloselloider, som ega samma slags 

 innovation som de förra, aflägsnas deremot till följd af innovationsskottens korthet den nya 

 plantan i obetydlig grad frän fjolårsplantan, och endast da flera innovationsskott utbildas kan 

 genom bortdöende af rhizomets äldre delar en ringa individförökning på vegetativ väg ega rum. 



Med afseende pa innovationen är för öfrigt att märka följande. Hos former, hvilka 

 typiskt öfvervintra genom bladrosetter, sker under vissa förhållanden en öfvervintring 

 endast genom små tunna knoppar. Detta inträffar med en del individer på gynnande 

 lokaler under milda höstar. Under dylika förhallanden utväxa nämligen hos dessa de för 

 ötvervintringen anlagda rosettskotten proleptiskt till blommande stammar, och dessa hinna 

 i vanliga fall ej före vinterns inbrott utveckla de i basalbladens veck anlagda små, tunna 

 och fåfjälliga knopparne till rosettskott. För öfrigt äro dessa, hvilka sitta i de öfre basal- 

 bladens veck, sjelfva att anse som proleptiskt utbildade knoppar. De öfvergå på rhizomets 

 äldre delar (hos kraftiga exemplar småningom) i allt mindre och mindre knoppanlag, af 



