KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 3. 9 



Subtyp 1, subcwsium-typen. Bladen glattare, de inre rosett- och stjelkbladen 

 spetsigare (skarpspetsade). Infiorescensen med aflägsnade och utspär- 

 rade, längre och rakare grenar, ofta nästan gaffelgrenad. 



Subtyp 2, subvulgatum-typen. Blad rikhårigare, de inre och stjelkbladen (ej sällan 

 2) trubbiga eller kortspetsade. In florescens med närmade, ofta flock- 

 likt stälda, kortare, bågböjda grenar. 



Typ II, c oe si u m-typen. 



Innovation genom mer eller mindre utbildade, öfvervintrande bladrosetter. Den 

 under en följande vegetationsperiod utbildade stjelkens nedre internodier förkor- 

 tade, så att en mer eller mindre rik bladrosett bildas vid dess bas. Basalbladen 

 mer eller mindre breda, kortskaftade med från skaftet vanligen mindre väl afsatt, 

 kort vigglik eller nedlöpande bas (sällan tvär eller intryckt). Bladens tänder och 

 flikar temligen glesa, äfven vid basen utåt eller framåtrigtade, med normalt raka 

 sidor. Stjelk grof med 1 — 2 ( — 3) oskaftade blad (eller det nedre kortskaftadt) 

 af ungefär samma form och tandning som det inre basalbladet, och hvilka äro 

 skilda af medelmåttigt langa internodier, hastigt decrescera uppåt och i sina 

 veck ofta utbilda grenar. Holkar stora och grofva, vanligen samlade i "des, ut- 

 spärrad, ofta länggrenig och ej sällan gaffelgrenad, nedåt föga begränsad inflorescens 

 med temligen raka grenar. 



Former af denna typ motsvara noga former af subccesium-typen och äro nära 

 beslägtade med dessa. 



Hit ansluter sig som bityp: 

 Subtyp, ramosum-ty^en. I allt lik föregående, men stjelken oftast fler-, 4 — 5- 



bladig och oftast långt ned grenad af (liksom i vippan) utspärrade grenar. 



Holkar vanligen smärre. 



Former af denna typ äro ofta nära beslägtade med former af 



ccesium-ty\)vn, hvarföre den är att anse som en utveckling af denna, 



analog med subrigidum-typen. 



Typ III, v ulga tu m-typen. 



Innovation genom tunna knoppar eller små, fåbladiga rosetter, ofta båda slagen 

 hos samma art. Den under en följande vegetationsperiod utvecklade stjelken försedd 

 med nedtill få, mer eller mindre förkortade internodier, så att en få- (2 — 3) bladig 

 rosett uppstår. Basalblad smala med i allmänhet glesa, mera likformiga och lik- 

 stora, korta och vanligen ännu mera framåtrigtade tänder än hos föregående typ 

 samt med mer eller mindre långt på skaften nedstigande bladbas. Stjelk högväx- 

 tare med flera (3 — 5) temligen smala, oskaftade (eller endast det nedre skaftadt) 

 stjelkblad, hvilka äro framåtrigtadt tandade med mer eller mindre hopdragen och 

 smal bas samt uppåt småningom decrescera, ehuru med temligen tvärt afbrott mot 

 infiorescensens brakteer, och äro skilda af ej särdeles långa mellanleder. Inflo- 

 rescens hopdragen med medellånga eller korta, ofta bågböjda och ej sällan, isyn- 

 nerhet i dess öfre del, flocklikt stälda grenar. Holkar medelstora till stora. En 



K. Sv. Vet. Akad. Hand]. Band % 2ö. N:o 3. 2 



