KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 3. 13 



af denna typ ymniga i subalpina regionen, och ett ej obetydligt antal gå äfven upp i 

 videregionen, många till och med ända upp i nedre delen af den egentliga fjällregionen. 



C&siu m-ty \)en. Formerna af denna typ uppträda äfven i flera växtformationer, men 

 välja inom dem alla sådana ståndorter, hvilka äro mera öppna och solbelysta. Liksom före- 

 gående öfvervintra de med bladrosetter och ega under vegetationsperioden vid stjelkens 

 bas en rikbladig rosett af i allmänhet breda blad. I enlighet härmed välja de äfven mera 

 denuderade eller af mindre rik gräsvegetation täckta platser. De formationer, i hvilka de 

 helst uppträda, äro gräsbackarne och klipporna, men de förekomma äfven i andra forma- 

 tioner, der de då uppträda på soligare och torrare lokaler. Liksom hos föregående gör 

 sig äfven här en skillnad gällande i val al ståndorter alltefter typens större eller mindre 

 fullkomlighet. Då den närmar sig subcceshnn -typen, dela dess former ofta växtplats med 

 former af den nyssnämda. Då dess former närma sig vulg atum-ty j>en, förekommer den 

 gerna i sällskap med former af denna typ på dess ståndorter. Former, tillhörande denna 

 typ, blomma och afsluta sin blomning i medeltal något senare än de föregående. I öfverens- 

 stämmelse med förhållandena på dess normala ståndorter är denna typ lågväxt, då den ej har 

 att kämpa med någon storväxt eller tät vegetation. Denna typ, hvars former, emedan de 

 bebo soligare och öppnare platser i öfverensstämmelse dermed ej behöfva komma till en så 

 tidig blomstring som föregåendes, har äfven uppnått en mindre hög morfologisk differen- 

 tiering och mindre utprägling i arbets- och materialbesparing. Hithörande former synes 

 mig i lägre grad än föregående vara utbildade» under liknande betingelser som det arktisk- 

 alpina florelementets former, och är pä samma gång i ringare grad än föregående till- 

 passade till skogsformationen. 



Ramosa m-typens former förhålla sig i flera alseenden som föregående, men de 

 föredraga ännu mera soliga, öppna och denuderade lokaler. Företrädesvis äro de utbildade 

 på Gotlands kalkhedar och egendomliga strandvallar och välja på fastlandet gerna sol- 

 belysta, varma och torra klippsluttningar och backar samt hedar. 



Vidgat um-ty pen. Denna typs former förekomma i samma formationer som silvaticum- 

 typens former, men de välja här oftast de öppnare, gräsrikare lokalerna. I öfverensstäm- 

 melse härmed ega de mindre riklig bladrosett vid stjelkbasen, talrikare stjelkblad och 

 blomma på samma gång senare. Hufvudblomstringen inträder med någon variation 

 under olika år och på skilda lokaler under de första 1-1 dagarne af Juli. Genom sin 

 fåbladigare basalrosett, flera stjelkblad och högre växt samt senare blomning, äro de sålunda 

 tydligt tillpassade till de lokaler, de bebo. Former af denna typ ha en vidsträckt utbred- 

 ning i Skandinavien och stiga upp både i subalpina och alpina regionerna. De äro tydligen 

 bättre än föregående typs former afpassade för nordligare trakter. En del former af den- 

 samma uppträda, ofta på ganska skuggig lokal, andra förekomma på frodigare gräs- och 

 örtbackar tillsammans med former af c&sium-typen, men de föredraga eller fördraga lättare 

 på båda dessa lokaler de gräsrikare platserna. 



Su brigidum- typen. Hithörande former välja dels samma lokaler som vulgatum-typefis 

 former, dels uppträda de på lokalerna för följande typer. De välja helst öppna, soliga, 

 gräs- och örtrika platser pä backsluttningar, i skogskanter, i kanten af busksnår och på 

 bergssluttningar. De blomma något senare än föregående. Former af denna typ före- 

 komma äfven ända upp i subalpina regionen. 



