14 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



Rigidum- och umbellatum -typerna. De hithörande formerna äro senblomstriga och 

 tillhöra eftersoramars- eller höstfloran. Blomningen försiggår för den första af dem från 

 andra veckan af Juli till månadens slut. Den sista typens former börja sin blomning senare 

 och fortsätta dermed till Augusti månads slut eller längre. De förekomma i de flesta af 

 ofvannämda formationer, men välja öppna, soliga platser, gerna branter och afsatser eller 

 bergsspringor och uppträda ofta i kanten af busksnår och i stenrösen. Helst förekomma 

 de på gräsbackarne, ekbackarne och i lundbackarne samt björkbackar, rätt ofta i utkanter 

 af tallskog och äro väl de enda som en längre tid kunna uthärda på ljunghedarne. Ar 

 utan tvifvel en sydlig typ, men af hvilken hos oss en del former gå upp i subalpina 

 regionen, der de helst förekomma på lokaler med soligt och varmt läge. 



Betraktar man nu hvarje särskild art för sig skall man finna, att hvar och en än i 

 högre, än i lägre grad, är underkastad modifikationer beträffande den typ, den tillhör, 

 allt efter vexlingarne i ståndorten och efter tiden för dess blomning. Sa skall man finna 

 många former af silvaticum-tyipeii på de ståndorter, som pläga bebos af former af ccesium- 

 typen, antaga vissa likheter med denna senare typ. Likaledes är ofta en form af xilva- 

 ticum-typen, om den blommar senare än vanligt eller då den blommar för andra gängen 

 på eftersommaren, något modifierad genom högre och flerbladigare stjelk. Liknande för- 

 ändringar kan man se hos arter af öfriga typer. Ja många arter vackla såväl individuelt 

 som efter skiftningar i lokalen m. m. mellan olika typer. Så är förhållandet med mänga 

 former af vulgatum-typen. Men angående detaljer hänvisar jag till den speciella delen. 



Dessa förhållanden visa sålunda, att det är ståndorternas beskaffenhet, som till en 

 del framkallat eller rättare utpräglat de morfologiskt-biologiska typerna på samma gång 

 den verkat urväljande vid artbildningen. 



Med dessa variationer i en forms typ är ej att förväxla sädana förändringar, som äro 

 en följd af allmänna fysiologiska lagar, t. ex. förstoring af bladytorna och förlängning af 

 stjelken i stark skugga, förminskning af bladen och förkortning af stjelken i stark sol ra. m. 



Rhizomet. Den underjordiska stammen eller rhizomet företer obetydliga skiljaktig- 

 heter hos de olika formerna. Den bildar ett sympodium af mer eller mindre korta leder och 

 blir inom kort snedt krypande eller snedt uppstigande. Såsom jag vid tal om groddplantan 

 yttrat är det troligt, att den till någon del får sitt läge under jordytan genom förkortning 

 af birötterna vid vegetationens slut. I många fall är det tydligt, att myllbildning bidrager 

 att dölja rhizomet; i andra fall, såsom på fastare mark händer ofta att hvilande knoppar 

 på äldre delar, hvilka ligga djupare, utväxa, medan deremot yngre, nära jordytan eller 

 öfver densamma liggande, bortdö. Rhizomet bortdör efter hand i sin bakre, äldre del; 

 vanligen äro 3 — 4 internodier samtidigt vid lif. Dess lifslängd är olika hos olika arter, 

 såsom vid odling kan iakttagas. Under det t. ex. en del former bibehållit sig i Bergianska 

 trädgården vid full växtkraft i 6 — 7 år, bortdö andra utan synbara yttre orsaker efter 

 3 — 4 år, oaktadt de eljest visat sig fullt lifskraftiga. I flera fåll har detta inträffat med 

 former, hvilka i naturen ofta uppträda sporadiskt. Några närmare undersökningar öfver 

 förhållandet i naturen har jag dock ej varit i tillfälle att göra. 



Den ofvanjordiska stammen. Vid redogörelsen för de morfologiska typerna har jag 

 redan till en del vidrört dess morfologi. Utom hufvudstammen. hvilken ur den öfver- 

 vintrande bladrosetten eller knoppen höjer sig mer eller rakt uppåt alltefter rhizomets läge. 



