22 II. IIAHLSTEDT, RIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



ordnade (Infiorescentia wmbellato-corymbosa fy umbellato-racemosd). Alla dessa modi- 

 fikationer öfvergå ofta, hos samma form i den nedåt begränsad! kvastlika. Ganska ofta 

 ega former med of van beskrifna blomsterställning förgrening från ett större antal 

 eller alla bladvecken ända till basen. Hos en del Oreadea isynnerhet förekommer ofta 

 en medeltyp till den gaffelgrenade inflorescensen {Infiorescentia furcato-cory inboka) . 

 Genom axlarnes större eller mindre vinkel mot stammen, deras och akladiets 

 större eller mindre längd, rikligare förgrening ni. m. modifieras utseendet hos 

 alla dess inflorescens-typer i högre eller lägre grad. Dessa olika modifikationer 

 ega hos flertalet former ofta mer eller mindre, ej sällan stor konstans, så att de 

 kunna användas som goda kännetecken. Bilda axlarne mer eller mindre trubbig 

 vinkel med stammen, så att de äro starkt utstående och äfven på samma gäng äro 

 raka uppstår en utspärrad infiorescens (Infiorescentia divaricata). Bilda de deremot 

 spetsig vinkel med stammen, hvarigenom de bli starkt uppåtrigtade uppstår en 

 smal, hoptryckt infiorescens {Infiorescentia an<justa). Aro axlarne med korta inter- 

 nodier stärkt närmade hvarandra bildas en hopdragen infiorescens (Infiorescentia 

 contracta ), hvilken är låg om grenarne, äro mycket korta (Infi: humilis) och hög 

 om grenarne äro långa (Infi,. älta). Ega axlarne korta mellanleder mellan hvar- 

 andra och grenarne äro utstående uppstår en vid infiorescens (Infi. ampla). Utgå 

 axlarne på längre mellanrum från hvarandra, hvarvid do vanligen äfven äro 

 långa, bildas en gles blomsterställning (Infi. läxa). Äro axlarne af första ord- 

 ningen föga eller icke förgrenade, blir inflorescensen enkel (Infi. simplex). För- 

 grena sig axlarne äter rikligt, blir den sammansatt (Infi. composita). Om alla 

 eller de flesta axlar äro i ovanlig grad förkortade uppstår en gyttrad blomster- 

 ställning (Infi. glomerata). Ej sällan händer att akladiet och närmast sittande 

 axlar (äfven på grenar af andra ordningen) äro ytterligt förkortade eller alldeles 

 reducerade. Härigenom uppstår en särdeles karaktäristisk modifikation (Infi. 

 coaretata), hvilken kan utbildas hos flera olika inflorescens-typer. 1 Ofta gar denna 

 förkortnin"; af axlarne så långt, att tvenne närsittande holkar helt eller delvis 

 sammanväxa. Ej sällan aborteras den ena eller båda holkarne delvis och stundom 

 kan den yngre af dem reduceras till en eller några få blommor, sittande inom 

 ett ofullständigt fåfjälligt, åt inre sidan öppet involucrnm, hvilket då vanligen är 

 beläget i axeln af ett till synes till den äldre holken hörande basalf jä 11. Men 

 denna abortering och sammanväxning af holkar inträder sa ofta hos en del arter 

 eller förekommer så uteslutande hos andra former, att den är att anse som en 

 för de respektive arterna ärftlig och konstant karaktär, hvarföre den ofta för 

 systematiken blir af stort värde. Som jag förut påpekat uppstår ofta ett karak- 

 täristiskt utseende hos inflorescensen derigenom att grenarne äro raka eller mer 

 eller mindre starkt bågböjda, och dessa karaktärer äro äfven hos olika arter i 

 högre eller lägre grad konstanta. Inom hvarje art gifVes det individer med rik 

 eller fåblomstrig infiorescens, hvilken kan reduceras till akladiet ensamt eller 

 detta och en enblomstri<>: gren. Förgreningens riklighet är inom vissa gränser 



1 Alla dessa modifikationer kunna dessutom på mångfaldigt sätt vara kombinerade med livarandra. 



